ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2023 року
м. Київ
Справа № 127/1444/19
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/801/253/2022
Провадження № 51 - 3873 км 20
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
            
головуючого                       ОСОБА_1 ,     
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю: 
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
засудженого                                                           ОСОБА_6 та 
його захисника                                                      адвоката ОСОБА_7 ,
захисника засудженого ОСОБА_8        адвоката ОСОБА_9 ,
у режимі відеоконференції:
засудженого                                                           ОСОБА_8 ,
потерпілих                                                              ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020000000345 від 21 серпня
2018 року, щодо:
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ст. 27 ч. 3, ст. 115 ч. 2 п. 11, ст. 263 ч. 1  КК України,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Костянтинівки Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
за ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 11, ст. 263 ч. 1  КК України,
за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_8 і його захисника - адвоката ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_6 і його захисника - адвоката ОСОБА_12 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року  засуджено: 
ОСОБА_8 :
- за ст. 263 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;
- за ст. 27 ч. 3, ст. 115 ч. 2 п. 11 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання попереднє ув`язнення з 21 серпня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.   
ОСОБА_6 : 
- за ст. 263 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;
- за ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 11 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання попереднє ув`язнення з 31 серпня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вказано рахувати з дня набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалено стягнути з  ОСОБА_8 та ОСОБА_6 : - на користь потерпілої ОСОБА_10 з кожного по 19 121 гривні на відшкодування матеріальної шкоди та 500 000 гривень моральної шкоди, 3 500 гривень витрат на правову допомогу; - на користь потерпілого ОСОБА_13 з кожного по 500 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 3 500 гривень витрат на правову допомогу; - на користь держави в рівних частинах 68 922 гривні 93 копійки процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_6 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.
Після розірвання шлюбу 12 вересня 2017 року між ОСОБА_8 та 
ОСОБА_14 виник довготривалий конфлікт з приводу здійснення 
ОСОБА_8 зустрічей із малолітньою донькою - ОСОБА_15 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , та прийняття ним участі у її вихованні, у зв`язку з чим ОСОБА_8 вирішив вчинити умисне вбивство ОСОБА_14 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 за допомогою створеної ним електронної поштової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яку зареєстрував під псевдонімом « ОСОБА_16 », став підшукувати виконавців для вчинення даного злочину. Під час спілкування через дану електронну пошту з різними особами ОСОБА_8 , починаючи з лютого 2018 року, пропонував їм вчинити умисне вбивство 
ОСОБА_14 за грошову винагороду. Крім того, ОСОБА_8 за допомогою цієї ж електронної пошти підшукував знаряддя вчинення умисного вбивства 
ОСОБА_14 .
У подальшому за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленої слідством особи ОСОБА_8 незаконно придбав вогнепальну зброю - перероблений пістолет моделі «МР-371» та дев`ять бойових патронів до нього калібру 9 мм, які незаконно зберігав до 21 серпня 2018 року у невстановленому місці.
12 травня 2018 року ОСОБА_14 запропонував ОСОБА_6 , якого знайшов через оголошення в мережі «Інтернет» про пошук роботи, вчинити умисне вбивство ОСОБА_14 за грошову винагороду, на що ОСОБА_6 погодився.
У подальшому в ході спілкування по телефону та під час особистих зустрічей в 
м. Вінниці ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_6 обставини, за яких необхідно вчинити умисне вбивство ОСОБА_14 та пообіцяв йому в якості винагороди за вчинений злочин, гроші в сумі 1 000 доларів США. 16 травня 2018 року 
ОСОБА_8 на банківську карту дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_17 переказав гроші в сумі 1 005 гривень для відшкодування йому витрат на проїзні квитки.
Після цього, з метою підготовки до вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 неодноразово приїздив до м. Вінниці, щоб слідкувати за потерпілою, у період часу з 22 травня по 23 травня 2018 року, з 06 червня по 08 червня 2018 року, з 14 червня по 15 червня 2018 року, з 02 липня по 04 липня 2018 року, з 08 липня по 09 липня 2018 року, з 01 серпня по 02 серпня 2018 року. Для можливості ідентифікації особи ОСОБА_14 з електронної поштової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_6 фотознімок, її анкетні дані і номер телефону.
В якості завдатку за вчинення даного злочину ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 гроші в сумі 400 доларів США. Крім того, 05 червня 2018 року та 03 серпня 
2018 року ОСОБА_8 на банківську карту ОСОБА_6 переказав гроші в сумі відповідно 995 гривень та 495 гривень для відшкодування витрат ОСОБА_6 на проїзні квитки.
При особистій зустрічі 17 серпня 2018 у м. Вінниці ОСОБА_8 повідомив 
ОСОБА_6 про те, що умисне вбивство ОСОБА_14 необхідно вчинити в нічний час у приміщенні її житлового будинку, за адресою: 
АДРЕСА_5 , шляхом здійснення пострілів із пістолету, який ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 як знаряддя вчинення даного злочину. Вказаний невстановлений слідством пістолет по типу «револьвер» ОСОБА_8 заздалегідь незаконно придбав у невстановлений час та місці, у невстановленої слідством особи та незаконно зберігав при собі.
У ніч з 18 серпня на 19 серпня 2018 року ОСОБА_6 прийшов до місця проживання ОСОБА_14 за вище вказаною адресою. Зайшовши на територію даного домоволодіння, ОСОБА_6 підійшов до житлового будинку та шляхом віджиму дерев`яних штапиків витягнув скло із зовнішнього склопакету одного з вікон будинку. Не маючи змоги непомітно витягнути скло з внутрішнього склопакету цього ж вікна в даному будинку, не розбудивши при цьому власників будинку, 
ОСОБА_6 від свого умислу проникнути до будинку відмовився, про що наступного дня повідомив ОСОБА_8 . При наступній особистій зустрічі ОСОБА_6 повернув ОСОБА_8 наданий ним раніше пістолет по типу «револьвер», посилаючись на те, що на його думку, він не є надійним знаряддям для вчинення умисного вбивства, а тому йому потрібний інший. В якості авансової оплати ОСОБА_6 за вчинення ним даного злочину ОСОБА_8 ще передав йому гроші в сумі 100 доларів США.
21 серпня 2018 року приблизно о 08 годині 40 хвилин ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_6 біля будинку № 42 по вул. Привокзальній у м. Вінниці та передав йому незаконно придбаний ним напередодні вказаний пістолет моделі «МР-371» з глушником та патронами калібру 9 мм. ОСОБА_6 , розуміючи, що отриманий від 
ОСОБА_8 пістолет відноситься до вогнепальної зброї, не маючи законних підстав на його носіння та використання, взяв даний пістолет для вчинення умисного вбивства ОСОБА_14 та разом із ним пішов до переїзду через залізничні колії по вул. Привокзальній у м. Вінниці.
Того ж дня приблизно о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи на залізничних коліях навпроти домоволодіння № 84 по вул. Привокзальній у м. Вінниці, побачивши ОСОБА_14 , розпочав рух за нею. Наблизившись до потерпілої зі спини на відстань декількох метрів, ОСОБА_6 , застосовуючи пістолет, отриманий від ОСОБА_8 , з метою заподіяння смерті ОСОБА_14 , здійснив два постріли в область спини, внаслідок чого вона впала на землю. Після цього ОСОБА_6 наблизився до ОСОБА_14 та з близької відстані здійснив ще два контрольних постріли в шию потерпілої, коли остання лежала на землі, з метою реалізації спільного злочинного умислу спрямованого на заподіяння їй смерті.У подальшому ОСОБА_6 , діючи за вказівкою ОСОБА_8 , з метою інсценування пограбування ОСОБА_14 , забрав її сумку з особистими речами та, прямуючи від місця події, викинув її за декілька сотень метрів від місця вчинення вбивства.
Смерть ОСОБА_14 настала від спричинення їй вогнепальних кульових наскрізних поранень шиї та живота з ушкодженням судин шиї, хребта в шийному відділі з ураженням спинного мозку, печінки, які ускладнились гострою масивною крововтратою.
У подальшому 21 серпня 2018 року приблизно о 10 годині 10 хвилин ОСОБА_6 зателефонував до ОСОБА_8 та повідомив йому про виконання замовлення. ОСОБА_8 в свою чергу повідомив ОСОБА_6 , що останній має залишити територію міста Вінниці, а він відправить іншу частину обумовлених між ними грошових коштів в розмірі 500 доларів США через ТОВ «Нова пошта», на що 
ОСОБА_6 погодився та поїхав до місця свого проживання.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 травня 2022 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та їх захисників відповідно - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_18 - без задоволення.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_8 та в його інтересах захисник 
ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просять вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити, за ст. 263 ч. 1, ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 11, ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Указують на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має дві вищі освіти, мав офіційне працевлаштування, позитивно характеризується, вів активний спортивний образ життя. Звертають увагу на те, що ОСОБА_8 вчинив злочин внаслідок тяжких особистих, сімейних обставин, довготривалого конфлікту з ОСОБА_14 з приводу побачень з малолітньою дитиною та участі у її вихованні, що вважають обставиною, яка пом`якшує покарання. Указують на те, що 
ОСОБА_8 не є небезпечною для суспільства особою, а висновки суду про антисоціальну спрямованість його особистості є помилковими. Зазначають, що в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та надав додаткові показання, що також є пом`якшуючою обставиною, просив пробачення у потерпілих на колінах, намагався відшкодувати заподіяну шкоду, проте потерпіла ОСОБА_10 відмовилась приймати таке відшкодування. Вважають, що у суду апеляційної інстанції було достатньо підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_8 і призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Засуджений ОСОБА_8 також зазначає, що в суді першої інстанції він не визнавав вину, оскільки не хотів бути в очах дитини причетним до вбивства матері. Звертає увагу на те, що колишня дружина постійно перешкоджала йому  у спілкуванні з дочкою, агресивно ставилась до дитини та збиралася їхати в Америку.
У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник 
ОСОБА_12 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просять вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити, за ст. 263 ч. 1, ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 11, ст. 70 КК України призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 
15 років. Указують на те, що ОСОБА_6 з моменту затримання повністю визнавав свою вину та щиро розкаявся, саме завдяки слідчому експерименту з ним вдалося встановити істину та з`ясувати всі обставини у справі, неодноразово просив вибачення у потерпілих. Звертають увагу на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем реєстрації, а також має неповнолітню доньку. Вважають, що при призначенні ОСОБА_6 за ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 11 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі не було взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання. Засуджений ОСОБА_6 також зазначає, що в суді першої інстанції він змінив свої показання під тиском ОСОБА_8 .
У запереченнях на касаційні скарги засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_12 потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та їх представник - адвокат ОСОБА_19 просять залишити касаційні скарги без задоволення через необґрунтованість наведених засудженими та їх захисниками доводів.
 
Засуджений ОСОБА_8 подав на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 заперечення, в яких не погодився з доводами касаційної скарги останнього про погрози з його боку. При цьому зазначив, що його позиція не суперечить позиції засудженого ОСОБА_6 і є підстави для зміни їм покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційні скарги засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_9 , 
ОСОБА_12 не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання своїх касаційних скарг та просили їх задовольнити. Вважали також обґрунтованими касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_12 .
Засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_12 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання своїх касаційних скарг та просили їх задовольнити. Вважали також обґрунтованими касаційні скарги засудженого  ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 .
Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_20 у судовому засіданні вважали касаційні скарги засуджених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_9 ,                         ОСОБА_12 необґрунтованими та просили залишити їх без задоволення.
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційні скарги засуджених 
ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_12  необґрунтованими та просила залишити їх без задоволення. 
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, та кваліфікація вчиненого відповідно за ст. 27 ч. 3, ст. 115 ч. 2 п. 11, ст. 263 ч. 1  КК України та за 
ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 11, ст. 263 ч. 1  КК України, а також призначене покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за ст. 263 ч. 1 КК України у касаційних скаргах не оспорюються.
Доводи касаційних скарг проневідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених є необґрунтованими.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. 
Санкція ст. 115 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п. 6 частини другої цієї статті.
Довічне позбавлення волі - найтяжчий вид основного покарання, що полягає в довічній (пожиттєвій) ізоляції особи, визнаної судом винною у вчиненні особливо тяжкого злочину, від суспільства в спеціальних кримінально-виконавчих установах.
Відповідно до вимог ст. 64 ч. 1 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Із вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання 
ОСОБА_8 з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ст. 27 ч. 3, ст. 115 ч. 2 п. 11 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_8 , який свою вину не визнав, раніше не судимий, до затримання був працевлаштований, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є батьком ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.
Судом також враховано конкретні обставини кримінального правопорушення, у тому числі, що ОСОБА_8 тривалий час обмірковував та планував заподіяння смерті своїй колишній дружині та матері спільної малолітньої доньки, розуміючи при цьому, що смерть матері буде для дівчинки тяжкою і непоправною втратою, проте неминучі психологічні страждання його ж дитини не змусили ОСОБА_8 шукати цивілізований шлях вирішення конфлікту. Суд вказав на холоднокровний характер та спрямованість дій ОСОБА_8 в ході планування деталей вбивства колишньої дружини, спосіб вчинення вбивства, що свідчить про його відверте цинічне ставлення до людського життя, загальноприйнятих норм моралі. Суд звернув увагу, що залишається непередбачуваною поведінка ОСОБА_8 у разі перебування на волі по відношенню до опікунів доньки, оскільки визнання його винуватим у вчиненні умисного вбивства матері дитини може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Врахував суд першої інстанції і думки потерпілих щодо призначення ОСОБА_8 найсуворішого покарання.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про особливу небезпеку ОСОБА_8 для суспільства, про що також свідчить як характер його дій, так і зневажливе ставлення до життя людини, і обґрунтовано призначив йому покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до санкції ст. 115 ч. 2 КК України, мотивувавши таке рішення.
Згідно з вироком при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 11 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу 
ОСОБА_6 , який свою вину не визнав, раніше не судимий, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений та є батьком ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.
Судом також враховано конкретні обставини кримінального правопорушення, у тому числі, що під час затримання у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено значну кількість візитівок із його номером телефону, на яких зображено пістолет на фоні мішені та характер розміщеного ним в мережі «Інтернет» оголошення про пошук роботи, що  свідчить про обрання ОСОБА_6 спеціальності замовного вбивці. Дана обставина зафіксована в його поясненнях під час слідчого експерименту про наявність у нього вже іншого замовлення на вбивство кількох осіб в м. Житомир. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_6 становить підвищену суспільну небезпеку для оточуючих, оскільки обставини справи та його поведінка не виключають можливості продовження ним на волі вчинення аналогічних злочинів. Врахував суд першої інстанції і думки потерпілих щодо призначення ОСОБА_6 найсуворішого покарання.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про особливу небезпеку ОСОБА_6 для суспільства, про що також свідчить як характер його дій, так і зневажливе ставлення до життя людини, і обґрунтовано призначив йому покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, відповідно до санкції 
ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України, мотивувавши таке рішення.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та їх захисників відповідно - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_18 на вирок місцевого суду, провівши часткове дослідження доказів, у тому числі допитавши  ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , які визнали свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин встановлених судом, належним чином перевірив всі викладені у них доводи, у тому числі й ті, які аналогічні доводам касаційних скарг, і визнав їх безпідставними, належним чином мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.
При призначенні покарання обставинами, які пом`якшують покарання, визнаються, у тому числі, з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (ст. 66 ч. 1 п. 1 КК України).
Щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним кримінального правопорушення, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Обґрунтовуючи своє рішення про відсутність в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_6 щирого каяття, апеляційний суд зазначив наступне. ОСОБА_8 в суді першої інстанції не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, чинив перешкоди досудовому розслідуванню і судовому розгляду даного кримінального провадження. В ході досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_8 відмовився від дачі показань і лише після допиту усіх свідків та дослідження письмових доказів ОСОБА_8 надав суду неправдиві показання, намагався спростувати здобуті докази і категорично заперечував свою провину. Протягом усього часу з моменту смерті ОСОБА_14 не відшкодував заподіяну шкоду, не цікався життям та здоров`ям своєї доньки, яку позбавив матері. Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 не визнавав своєї провини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, чинив перешкоди судовому розгляду і лише після допиту усіх свідків та дослідження письмових доказів ОСОБА_6 надав суду неправдиві показання, намагався спростувати здобуті докази. Такі висновки апеляційного суду є обґрунтованими та відповідають матеріалам кримінального провадження, а тому доводи про наявність в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_6 щирого каяття є безпідставними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, зокрема мотиви злочину, обставини організації та замовлення вбивства ОСОБА_8 , спосіб виконання вбивства ОСОБА_6 , їх відношення до вчиненого, наслідки, у тому числі для неповнолітньої  ОСОБА_15 , дані про особистості ОСОБА_8 та    ОСОБА_6 , відсутність обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає, що призначення засудженим покарання у виді позбавлення волі на певний строк не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, таке покарання не буде достатнім і необхідним для виправлення засуджених та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому саме довічне позбавлення волі є необхідним та справедливим.        
Покарання, призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 64, 65 КК України.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі у касаційних скаргах не наведено і таких даних за матеріалами кримінального провадження не встановлено. 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.
За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_8 і його захисника - адвоката ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_6 і його захисника - адвоката ОСОБА_12  та зміни судових рішень щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст. ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 і його захисника - адвоката ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_6 і його захисника - адвоката ОСОБА_12 - без задоволення. 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_22                                            ОСОБА_3