ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року 
м. Київ
справа № 400/2468/19
адміністративне провадження № К/9901/9797/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Жука А.В.,
суддів: Загороднюка А.Г., Мельник-Томенко Ж.М.
розглянувши у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу
за позовом   ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, Миколаївської обласної державної адміністрації, Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області, Міністерства енергетики та захисту довкілля України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , Національний природний парк «Білобережжя Святослава», про визнання протиправними та скасування рішень з проведення конкурсу та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою адвоката Веріковської Тетяни Анатоліївни -     представника ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 (головуючий суддя - Косцова І.П., судді - Осіпов Ю.В., Скрипченко В.О.)
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог 
1.    У серпні 20219 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Конкурсної комісії з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України (далі - Комісія, відповідач), Миколаївської обласної державної адміністрації, Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , в якому просив суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Конкурсної комісії з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природного-заповідного фонду, що належить до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, оголошеного наказом Міністра екології та природних ресурсів України Семерака О. №151 від 23.04.2019, в частині допуску ОСОБА_2 до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади директора національного природного парку «Білобережжя Святослава»;
визнати протиправним та скасувати рішення Конкурсної комісії з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належить до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України від 26.07.2019, оголошеного наказом Міністра екології та природних ресурсів України Семерака О. №151 від 23.04.2019, в частині визначення переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади директора національного природного парку «Білобережжя Святослава» ОСОБА_2 ;
зобов`язати посадових та/або службових осіб Миколаївської обласної державної адміністрації та Очаківської районної державної адміністрації відмовити керівнику центрального органу виконавчої влади у погодженні кандидатури ОСОБА_2 на посаду директора національного природного парку «Білобережжя Святослава», визначеного переможцем конкурсу на підставі рішення Конкурсної комісії з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України від 26.07.2019, оголошеного наказом Міністра екології та природних ресурсів України Семерака О. №151 від 23.04.2019.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 протиправно був визнаний переможцем конкурсу на посаду керівника Національного природного парку, оскільки він не мав бути допущений до участі у конкурсі через невідповідність критеріям конкурсу на посаду.
3. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 замінено відповідача Міністерство екології та природних ресурсів України, на правонаступника Міністерство енергетики та захисту довкілля України.
4. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 до участі у справі залучено в якості третьої особи Національний природний парк «Білобережжя Святослава».
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
5.    Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Конкурсної комісії з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, оголошеного наказом Міністра екології та природних ресурсів України Семерака О. №151 від 23.04.2019 в частині допуску ОСОБА_2 до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади директора Національного парку «Білобережжя Святослава».
Визнано протиправним та скасовано рішення Конкурсної комісії з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України від 26.07.2019, оголошеного наказом Міністра екології та природних ресурсів України Семерака О. №151 від 23.04.2019 в частині визначення переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади директора Національного природного парку «Білобережжя Святослава» ОСОБА_2 .
В задоволенні позову в частині зобов`язання посадових та/або службових осіб Миколаївської обласної державної адміністрації та Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області відмовити керівнику центрального органу виконавчої влади у погодженні кандидатури ОСОБА_2 на посаду директора Національного природного парку «Білобережжя Святослава», визначеного переможцем конкурсу на підставі рішення Конкурсної комісії з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, оголошеного наказом №151 від 23.04.2019, відмовлено. 
6. Суд першої інстанції, встановивши, що третя особа ОСОБА_2 не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за рік, що передує року, у якому було оприлюднено оголошення про конкурс, як претендент до Національного агентства з питань запобігання корупції відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», а також що ОСОБА_2 не має освіти відповідного напрямку, дійшов висновку про те, що відповідач згідно з п.    5 розділу ІІІ Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, який затверджений наказом Міністерства №123 від 17.04.2018 зобов`язаний був не допустити його до участі в конкурсі з підстав, передбачених зазначеним пунктом. На цій підставі суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в частині визнання протиправними рішень про допуск ОСОБА_2 до участі в конкурсі та визнання його переможцем конкурсу.
7. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вказав, що Миколаївська обласна державна адміністрація не є учасником спірних правовідносин, а тому позов до неї заявлений безпідставно, а погодження кандидатури керівника НПП «Білобережжя Святослава» є дискреційними повноваженнями Очаківської райдержадміністрації, відтак у суду відсутні будь-які правові аргументи для зобов`язання Очаківської райдержадміністрації відмовити у погодженні кандидата.
8. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 в частині задоволених позовних вимог скасовано.
Прийнято у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
9. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що сам по собі факт допуску ОСОБА_2 до участі в конкурсі жодним чином не вплинув на права та інтереси позивача на стадії вирішення питання про допуск кандидатів до участі в конкурсі.
10. Судом апеляційної інстанції зазначено, що позивач, подаючи документи для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади директора національного природного парку «Білобережжя Святослава», намагався реалізувати своє конституційне право на працю, а відповідач, приймаючи рішення про допуск його до участі у вказаному конкурсі, діяв у межах наданих йому повноважень, які в даному випадку є дискреційними. При цьому, як вказано у оскаржуваній постанові, причино-наслідковий зв`язок між рішенням відповідача про допуск ОСОБА_2 до участі у конкурсі та наявністю порушеного права позивача відсутній.
11. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Комісії в частині допуску ОСОБА_2 до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади директора національного природного парку «Білобережжя Святослава» відсутні, оскільки оскаржуване рішення не порушує прав та інтересів позивача, а матеріали справи не містять жодного доказу, що за умов не допуску ОСОБА_2 до участі у вказаному конкурсі саме ОСОБА_1 здобув би перемогу за наслідком проходження всіх етапів конкурсного відбору.
12. Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначав, що сам по собі факт, що позивачем ставиться під сумнів відповідність освіти ОСОБА_2 критеріям, визначеним чинним законодавством для участі у конкурсі, за умов, що конкурсною комісією, як дискреційним органом, на стадії прийняття документів не виникло жодних претензій, не може свідчити, що права ОСОБА_1 були порушені, або про те, що він та інші кандидати перебували у нерівному становищі під час проведення конкурсу.
13. Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 26.07.2019 року в частині визначення переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади директора національного природного парку «Білобережжя-Святослава» ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції зазначав, що матеріалами справи підтверджено дотримання умов проведення конкурсу та відповідності дій комісії вимогам процедури; крім цього, факт дотримання Комісією умов проведення конкурсу та відповідності дій Комісії вимогам встановленої законодавством процедури встановлений й постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 року у справі №640/14805/19.
14. На переконання суду апеляційної інстанції Комісія під час прийняття рішення у межах своєї компетенції має дискреційні повноваження, а саме наділена сукупністю прав та обов`язків, що надають можливість на власний розсуд визначитися з переможцем конкурсу; таким чином, з огляду на дотримання Міністерством порядку проведення конкурсного відбору претендентів на посаду директора національного природного парку «Білобережжя-Святослава», рішення Конкурсної комісії від 26.07.2019 в частині визначення переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади директора національного природного парку «Білобережжя-Святослава» ОСОБА_2 , є правомірним та скасуванню не підлягає.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
15.    У березні 2021 року представником ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021. Позивач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати зазначене судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та залишити в силі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 у відповідній частині.
16.    Касаційна скарга мотивована відсутністю правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належить до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №123 від 17.04.2018.
17. У касаційній скарзі позивач вважає, що приймаючи рішення про допуск ОСОБА_2 до участі у конкурсі, Конкурсна комісія діяла всупереч статті 19 Конституції України та розділу ІІІ Порядку №123, не перевірила належним чином наявність у ОСОБА_2 повного пакету документів, як це передбачено Порядком, що призвело до прийняття незаконного рішення про допуск ОСОБА_2 до участі у конкурсному відборі та в подальшому визначення його переможцем конкурсу, а отже Конкурсна комісія діяла не в межах закону.
18. Скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення статті 12 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти» №266 від 29.04.2015, на які посилався позивач і які були застосовані судом першої інстанції, а також статтю 45 Закону України «Про запобігання корупції», яка вказує на вимоги до декларації, що має бути подана кандидатом на посаду керівника установи природно-заповідного фонду України.
19. Позивач зазначає, що оскаржуване рішення суду позбавило його права звернутися за захистом своїх прав та інтересів, а прийняті відповідачем рішення безпосередньо порушують його права, оскільки він є другим кандидатом на посаду директора НПП «Білобережжя Святослава» після ОСОБА_2 , який обраний переможцем конкурсу. Також вказує, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів та вимог апеляційної скарги, оскільки апелянтом не зазначалось та не було предметом розгляду питання про порушення чи відсутність порушення прав позивача оскаржуваними діями відповідача. 
20.  Окрім того, касатор вказує, що суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права не надав оцінки доказам, зокрема, які підтверджують відсутність у ОСОБА_2 відповідної освіти та неподання ним декларації у встановлений строк; адвокатом Веріковською Т.А. на адресу суду апеляційної інстанції було спрямовано клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів (роздруківка з офіційного сайту Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України) про результати відкриття пакетів документів на посади директорів установ ПЗФ, що відбулись 25.11.2020; після відкриття пакетів документів претендентів, їх розгляду та перевірки на відповідність вимогам, визначеним Порядком, Комісія, крім іншого, вирішила не допустити до участі в конкурсному відборі ОСОБА_2 - у зв`язку з невідповідністю освіти. Зазначене клопотання, як вказує скаржник, містило обґрунтування неможливості подати його на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, проте суд апеляційної інстанції не звернув увагу на обставини, викладені у такому клопотанні та безпідставно не залучив дані докази до справи, чим позбавив можливості сторону позивача надати докази на обґрунтування позовних вимог.
21. Відзиву (заперечень) на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, однак в силу частини 4 статті 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.
ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
22. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2021 для розгляду справи №400/2468/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Жук А.В., судді: Загороднюк А.Г., Мельник-Томенко    Ж.М.
23. Ухвалою Верховного Суду від 07.04.2021 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
24. Ухвалою Верховного Суду від 30.05.2023 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання (дії) постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 у цій справи.
25. Іншою Ухвалою Верховного Суду від 06.06.2023 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у нійматеріалами.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.04.2019 Міністерством екології та природних ресурсів України видано наказ №151 «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Мінприроди», яким окрім іншого, оголошено конкурс на зайняття вакантної посади директора національного природного парку «Білобережжя Святослава».
Зазначеним наказом затверджено оголошення про проведення конкурсу, з вимогами до кандидатів.
27. Відповідно до оголошення, у конкурсі може брати участь особа, яка має вищу екологічну, біологічну або географічну освіту, стаж роботи за професіями керівників нижчого рівня не менше трьох років та володіє державною мовою. Строк подання документів 15 календарних днів з дня оприлюднення оголошення про проведення конкурсу на офіційному веб-сайті Міністерства екології та природних ресурсів України.
28. Особи, які бажають взяти участь у конкурсі, подають конкурсній комісії з проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України такі документи: 
- письмову заяву про участь у конкурсі із зазначенням основних мотивів участі у конкурсі; 
- копію документа, що посвідчує особу; 
- копію документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або копію паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті; 
- біографічну довідку з фотокарткою розміром 4х6 см; 
- копію (копії) документа (документів) про вищу освіту, науковий ступінь, вчене звання, підвищення кваліфікації претендента на посаду; 
- копію трудової книжки або документів, що підтверджують досвід роботи; 
- копію військового квитка (за наявності); 
- декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за рік, що передує року, у якому було оприлюднено оголошення про конкурс, подану як претендентом до Національного агентства з питань запобігання корупції відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», у роздрукованому вигляді; згоду на обробку персональних даних; 
- план розвитку відповідної установи ПЗФ та першочергові завдання на короткострокову перспективу.
29. Документи до участі у конкурсі на посаду директора національного природного парку подали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ще 3 особи (всього 5 претендентів).
30. Рішенням конкурсної комісії від 29.05.2019 всі 5 претендентів на посаду директора НПП «Білобережжя Святослава» допущені до участі в конкурсі.
31. Щодо ОСОБА_2 в  протоколі засідання конкурсної комісії зазначено, що він має освіту за спеціальністю «фінанси», «водні біоресурси» та «лісове господарство», а також стаж роботи за професіями керівників понад 3 роки.
32. 06 червня 2019 року за результатами тестування ОСОБА_1 надав 97,5% правильних відповідей, відповівши на 39 питань тестового завдання з 40.
33. ОСОБА_2 та інші учасники конкурсу надали 100% правильних відповідей, відповівши на 40 питань тестового завдання з 40.
34. 24 та 26 червня 2019 року учасники конкурсу вирішували ситуаційні завдання, робили презентацію плану розвитку національного природного парку та проходили співбесіди.
35. 11 липня 2019 року наказом Міністерства №249 продовжено термін проведення конкурсного відбору до 05.08.2019.
36. 26 липня 2019 року рішенням конкурсної комісії, шляхом голосування, визначено переможцем конкурсу на посаду директора Національного природного парку «Білобережжя-Святослава» Коваля В.В.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
37. Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
38. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України в чинній редакції).
39. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття даного касаційного провадження та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
40. Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належить до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №123 від 17.04.2018 (далі також - Порядок № 123). Також позивач вважає, що суд апеляційної інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин статтю 12 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку галузей знань і спеціальностей, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти» №266 від 29.04.2015, а також ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».
41. Відповідно до статті 12 Закону України «Про природно-заповідний фонд» управління природними заповідниками, біосферними заповідниками, національними природними парками, ботанічними садами, дендрологічними та зоологічними парками загальнодержавного значення, а також регіональними ландшафтними парками здійснюється їх спеціальними адміністраціями. Спеціальні адміністрації очолюють керівники, які мають екологічну, біологічну або географічну освіту та які призначаються за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, а на території Автономної Республіки Крим - також з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Спеціальні адміністрації можуть створюватися також для управління ботанічними садами, дендрологічними парками, зоологічними парками місцевого значення та парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва за рішенням органів, у віданні яких вони перебувають.
До складу спеціальної адміністрації по управлінню територіями та об`єктами природно-заповідного фонду входять відповідні наукові підрозділи, служби охорони, екологічної освіти, господарського та іншого обслуговування.
Спеціальні адміністрації здійснюють управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду відповідно до положень про території та об`єкти природно-заповідного фонду і проектів організації територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду, для яких не створюються спеціальні адміністрації, здійснюється підприємствами, установами та організаціями, у віданні яких перебувають ці території та об`єкти.
42. Відповідно до пункту 2 Порядку № 123, керівником Установи ПЗФ може бути особа, яка має вищу екологічну, біологічну або географічну освіту, стаж роботи за професіями керівників нижчого рівня не менше трьох років та володіє державною мовою.
43. Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку, для участі в конкурсі Претендент подає (особисто або поштою) Конкурсній комісії такі документи: 1) письмову заяву про участь у конкурсі із зазначенням основних мотивів участі у конкурсі; 2) копію документа, що посвідчує особу; 3) копію документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або копію паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті; 4) біографічну довідку з фотокарткою розміром 4 Ч 6 см; 5) копію (копії) документа (документів) про вищу освіту, науковий ступінь, вчене звання, підвищення кваліфікації Претендента на посаду; 6) копію трудової книжки або документів, що підтверджують досвід роботи; 7) копію військового квитка (за наявності); 8) декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за рік, що передує року, у якому було оприлюднено оголошення про конкурс, подану як Претендентом до Національного агентства з питань запобігання корупції відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», у роздрукованому вигляді; 9) згоду на обробку персональних даних; 10) план розвитку відповідної Установи ПЗФ та першочергові завдання на короткострокову перспективу.
44. Відповідно до п.5 розділу ІІІ Порядку, претендент не допускається до участі у конкурсі виключно за рішенням Конкурсної комісії у разі: 1) подання неповного комплекту документів, передбаченого пунктом 1 цього розділу; 2) невідповідності поданих документів встановленим вимогам.
45. Верховний Суд зазначає, що фактично доводи позивача зводяться до того, що кандидатура ОСОБА_2 не відповідає умовам конкурсу, а тому оголошення його переможцем конкурсу є, на думку скаржника, незаконним.
46. Разом з тим, оскаржуваною постановою позивачу відмовлено у позові з підстав того, що зокрема, спірними рішеннями відповідача не було порушено прав позивача, у зв`язку з чим у останнього відсутнє право на звернення до суду.
47. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що сам по собі факт, що позивачем ставиться під сумнів відповідність освіти ОСОБА_2 критеріям, визначеним чинним законодавством для участі у конкурсі, за умов, що конкурсною комісією, як дискреційним органом, на стадії прийняття документів не виникло жодних претензій, не може свідчити, що права ОСОБА_1 були порушені, або про те, що він та інші кандидати перебували у нерівному становищі під час проведення конкурсу; позивачем не наведено належного обґрунтування порушення його прав, свобод чи інтересів рішенням Конкурсної комісії про допуск ОСОБА_2 до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади директора національного природного парку «Білобережжя Святослава».
48. Верховний Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що прийняття рішення конкурсною комісією про визначення переможцем конкурсу ОСОБА_2 не спричинило порушення прав позивача.
49. Частиною першою статті 5 КАС України, серед іншого, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
50. Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії можливе лише у разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити такі дії (або прийняти відповідне рішення) згідно з законодавством і, невчинення цих дій (неприйняття рішення) порушує права позивача.
51. Судом першої інстанції було встановлено, що третя особа ОСОБА_2 не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за рік, що передує року, у якому було оприлюднено оголошення про конкурс, як претендент до Національного агентства з питань запобігання корупції відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», а також що ОСОБА_2 не має освіти відповідного напрямку, та було виснувано, що відповідач згідно з п.    5 розділу ІІІ Порядку проведення конкурсу та призначення на посаду керівників установ природно-заповідного фонду, що належать до сфери управління Міністерства екології та природних ресурсів України, який затверджений наказом Міністерства №123 від 17.04.2018 зобов`язаний був не допустити його до участі в конкурсі з підстав, передбачених зазначеним пунктом. На цій підставі суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в частині визнання протиправними рішень про допуск ОСОБА_2 до участі в конкурсі та визнання його переможцем конкурсу.
52. Частина перша статті 322 КАС України, висуває певні вимоги до змісту мотивувальної частини рішення суду апеляційної інстанції; зокрема, ця частина повинна складатися із: а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи та (або) інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; ґ) висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
53. Суд апеляційної інстанції щодо першої частини позовних вимог зупинився лише на оцінці наявності порушеного права позивача без аргументації прийняття/відхилення всіх доводів сторін та висловлених висновків суду першої інстанції, як того вимагають положення статті 322 КАС України.
54. Окрім того, суд апеляційної інстанції також висловлюється щодо дискреційності повноважень Комісії, які надають можливість на власний розсуд визначитися з переможцем конкурсу.
55. Так, виходячи із обсягу повноважень передбачених для Комісії, безумовно така наділена дискреційними повноваженнями. Однак, дискреційні повноваження за своєю суттю не можуть бути необмеженими та не піддаватись судовій оцінці; більше того, в таких випадках, як в контексті встановлених обставин цієї справи, коли під час вирішення процедурних питань до участі в конкурсі могла були допущена особи, які не відповідала визначеним вимогам, зокрема, щодо наявності необхідної кваліфікації та освіти, та яка в подальшому була визнана як переможець конкурсу.
56. Відтак, з огляду на доводи позивача та висновки суду першої інстанції щодо відсутності необхідної освіти у ОСОБА_2 , який на рівних умовах брав участь у конкурсі, та який згодом був визнаний переможцем, висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності порушеного права позивача без надання оцінки фактичним обставинам справи в такій частині позовних вимог, є передчасними.
57. В контексті частини заявлених та наданої судом першої інстанції оцінки спірних правовідносин, судом апеляційної інстанції справа в повній мірі переглянута не була, що виключає можливість в суду касаційної інстанції надати оцінку правомірності застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій.
58. Окрім того, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, окрім іншого звертає увагу, що факт дотримання Комісією умов проведення конкурсу та відповідності дій Комісії вимогам встановленої законодавством процедури встановлений постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 у справі №640/14805/19.
59. Так, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 у справі №640/14805/19 ( ОСОБА_3 до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 26.07.2019 стосовно визначення переможцем конкурсу на посаду директора Національного природного парку «Білобережжя Святослава» ОСОБА_2 ) скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позову та постановлено у задоволенні позовних вимог відмовити.
60. Як видно зі змісту вказаної постанови апеляційного суду у справі №640/14805/19, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив зокрема з того, що оскаржуване рішення Комісії не відповідає критерію обґрунтованості, та до того ж, відповідач визнав позов і суд першої інстанції, приймаючи таку відмову, вважав, що визнання позову не суперечить закону та не порушує чиїх-небудь прав, свобод чи інтересів, у тому числі - третьої особи. Доводи ж апеляційної скарги стосувались того, що порядок проведення конкурсу не визначає обов`язок конкурсної комісії викладати мотиви, з яких конкурсна комісія дійшла висновку про визнання конкретного кандидата переможцем, оскільки таке рішення приймається комісією за наслідками голосування.
61. В контексті наведеного, доводи, з якими погодився і суд першої інстанції, щодо незазначення конкурсною комісією підстав, за яких вона вважала, що конкурсна пропозиція переможця була кращою за пропозиції інших кандидатів, що свідчить про необґрунтованість прийнятого рішення, колегія суддів апеляційного суду вважала безпідставними з огляду на пункт 25 розділу IV Порядку № 123, який визначає, що конкурсна комісія, як колегіальний орган, визначає переможця шляхом голосування, де кожен член голосує, виходячи виключно з власної оцінки претендента, яка складена за результатами проведеної співбесіди, незалежно від думки інших членів конкурсної комісії.
62. Верховний Суд зазначає, що підстави позову та обсяг встановлюваних судами обставин у цих двох справах можуть бути різними, що виключає безумовність застосування висновків у справі №640/14805/19 як преюдиційних.
63. Водночас, Верховний Суд відхиляє доводи позивача про те, що суд апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови протиправно вийшов за межі доводів апеляційної скарги, адже апеляційна скарга ОСОБА_2 містила посилання на індивідуальний характер рішення відповідача в частині допуску ОСОБА_2 до участі в конкурсі.
64. З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає висновки суду апеляційної інстанції у цій справі передчасними. Задля того, щоб суд касаційної інстанції зміг в повній мірі використати передбачені статтею 341 КАС України повноваження при оцінці правильного застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції, такі висновки апеляційного суду повинні бути належним чином відображені в оскаржуваному судовому рішення.
65. Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2021 року у справі № 640/449/20 звернув увагу, що виходячи з практики Європейського Суду з прав людини надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006, рішення у справі «Malone v. United Kindom» від 02.08.1984).
66. Європейським Судом з прав людини висловлено правову позицію за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31.07.2008, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22.11.1995, рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» від 21.07.2011, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 02.12.2010). 
67. Відповідно до частин 1 - 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
68. Враховуючи наведене, Верховний Суд не в змозі оцінити в повній мірі правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та надати відповідний правовий висновок щодо застосування норм права, які касатор ставить перед Судом у касаційній скарзі. Тому, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення в силу положень статті 353 КАС України - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
69. Під час нового розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати висновки, зроблені у цій постанові, та на основі закріплених у КАС України принципів, забезпечити вивчення всіх обставин даної справи, необхідних для прийняття законного й обґрунтованого судового рішення, надати оцінку доводам, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції та навести мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи.
70. Щодо поданого стороною позивача до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення додаткових доказів, Верховний Суд зазначає, що останнє було предметом обговорення у судовому засіданні 20 січня 2021 року та усною ухвалою суду було відхилено. Водночас, під час нового розгляду справи у суді апеляційної інстанції скаржник вправі повторно звернутись до суду із таким клопотанням.
71. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу адвоката Веріковської Тетяни Анатоліївни -     представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 у справі №400/2468/19 скасувати.
3. Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - П`ятого апеляційного адміністративного суду
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук
А.Г. Загороднюк
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду