КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
11 квітня 2023 року                                                                        м. Київ
 
Унікальний номер справи № 759/14224/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5271/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,    
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Журибеда О.С., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
                   в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 21 002,74 грн. за кредитним договором № б/н від 20 червня 2011 року та судові витрати у розмірі 2 481,00 грн.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 20 червня 2011 року та отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява  разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Звертав увагу на те, що відповідач при укладенні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Вказував, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не виконала зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2022 року утворилася заборгованість, яку просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» у розмірі - 21 002,74 грн., яка складається з наступного: 3 414,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17 588,58 грн. - відсотки за користування кредитом (а.с. 4-8).
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 20 червня 2011 року у розмірі 3 414,16 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн., а всього в розмірі 5 895,16 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с. 62-65).
Не погодившись з рішенням районного суду, 06 січня 2023 року представник АТ КБ «Приватбанк» -Бережна Н.М. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі, в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін,  судові витрати покласти на відповідача.
На обґрунтування скарги зазначала, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права та процесуального права.
Вказувала, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, допустивши грубе порушення норм матеріального права. На підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, надано заяву-анкету від 20 червня 2011 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 20 червня 2011 року, які підписані відповідачем особисто.
Звертала увагу, що розмір базової ставки визначений у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду - 2,5 % на місяць (30 % на рік), крім того, сторони погодили у вказаній довідці розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір неустойки (пені та штрафу). Наголошувала, що довідка від 20 червня 2011 року є складовою кредитного договору, доказів які б це спростовували в матеріалах справи відсутні, тому вважала вказану довідку належним доказом, та відхилення такої довідки є незаконним та не вмотивованим. Вказувала, що відповідач не зверталась до банку задля розірвання договору, а навпаки погодилась з його умовами та прийняла їх до виконання, адже потягом тривалого часу користувалась кредитною карткою та частково погашала заборгованість. Тобто, обставини справи свідчать про те, що відповідач знала про умови укладеного договору та прийняла їх.
Окрім того, апелянт, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 23 грудня 2019 року в справі № 572/1169/17, від 04 грудня 2019 року в справі № 750/6058/17-ц, від 19 вересня 2019 року в справі № 127/7543/17, від 12 лютого 2020 року в справі № 382/327/18-ц, вказувала, що наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог з стягнення заборгованості за процентами. 
Вважає, що суд першої інстанції не маючи жодних належних та допустимих доказів проти вимог позивача, помилково послався на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка не є і не може бути доказовою по справі.
Зазначала, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Таким чином, судом було порушено порядок встановлений для вирішення питання, допущено однобічність та неповноту судового розгляду, та неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи (а.с. 68-72).
24 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою банку, про що свідчить відмітка працівників пошти на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення особисто (а.с. 89).
Проте відзив від ОСОБА_1 на апеляційну скаргу до суду не надходив.
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.
 
Судом встановлено, що 20 червня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк»  (а.с. 17).
За змістом анкети-заяви відповідач погодилася, що вищевказана анкета-заява, разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надавання банківських послуг», а також «Тарифами» становить договір про надання банківських послуг. 
Також 20 червня 2011 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій зазначено: базова процентна ставка - 2,5 % на місяць, розмір щомісячних платежів 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с. 18).
До заяви банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк»(а.с. 14-44).
Також до позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» долучив довідку про видачу ОСОБА_1 20 червня 2011 року кредитної карти № НОМЕР_1 зі строком дії до 02/15 та 27 січня 2012 року кредитної картки № НОМЕР_2 зі строком дії до 09/15 (а.с. 16). 
Також позивач надав до суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , з якої вбачається, що 20 червня 2011 року кредитний ліміт було встановлено у розмір 5 000,00 грн. (а.с. 15).
До суду першої інстанції позивач долучив розрахунок заборгованості за договором № б/н від 20 червня 2011 року, укладеного між Банком та клієнтом ОСОБА_1 , за якими станом на 31 серпня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі - 21 002,74 грн., яка складається з наступного: 3 414,16 грн. - тіло кредиту; 17 588,58 грн. - відсотки за користування кредитом (а.с. 9-11).
Крім того, позивач надав банківську виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача за період з 20 червня 2011 року по 31 серпня 2022 року (а.с. 12-14).
 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими процентами за користування кредитними коштами.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 20 червня 2011 року у розмірі 3 414,16 грн. (тіло кредиту) і рішення в цій частині сторони не оскаржували.
Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими процентами, позивач посилався на підписану сторонами анкету-заяву № б/н від 20 червня 2011 року та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачем 20 червня 2011 року.
З матеріалів справи вбачається, що у підписаній позивачем довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» визначено базову процентну ставку за кредитом - 2,5 % на місяць (а.с. 18). 
Таким чином, сторони погодили процентну ставку за користування кредитними коштами у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 20 червня 2011 року.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором № б/н від 20 червня 2011 року у розмірі 17 588,58 грн. за період з 20 червня 2011 року по 31 серпня 2022 року.
Разом з тим, згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 було видано кредитну картку 20 червня 2011 року з терміном дії до 02/15, тобто до 28 лютого 2015 року (а.с. 16)
Доказів пролонгації договору № б/н від 20 червня 2011 року позивачем не надано та не доведено, що інші кредитні картки, зазначені у довідці АТ КБ «Приватбанк» були видані за умовами саме цього кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).
Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за процентами, які нараховані поза межами строку кредитування. 
Згідно з розрахунком заборгованості станом на 28 лютого 2015 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» за тілом кредиту становила 3 414,16 грн., а залишок заборгованості за відсотками - 4 450,09 грн.
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 20 червня 2011 року по 28 лютого 2015 року банк не підвищував процентну ставку на прострочений кредит, а застосовував 30 % річних за користування кредитними коштами (а.с. 10).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 20 червня 2011 року по 28 лютого 2015 року у розмірі  4 450,09 грн., розмір та порядок нарахування яких погоджено сторонами в довідці про умови кредитування від 20 червня 2011 року.
Отже, судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати у частині відмови у задоволенні позову про стягнення прострочених процентів за користування кредитними коштами із ухваленням нового про часткове задоволення позову в цій частині.
В іншій частині рішення районного суду банк не оскаржував, тому з огляду на положення ст. 367 ЦПК України не було предметом перевірки апеляційного суду.
 
Щодо судових витрат.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк»   слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (25,3 %) 941,53 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Керуючись ст. 367, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково. 
Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами, ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) -4 450 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят) грн. 09 коп. заборгованості за відсотками за договором № б/н від 20 червня 2011 року. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) - 941 (дев`ятсот сорок одну) грн. 53 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           О.В. Борисова

В.М. Ратнікова