Справа № 305/1241/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

23.03.2023                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
                                                        в с т а н о в и в:
Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 липня 2021 року, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, з вищою освітою, директора ПП " ОСОБА_2 ",

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

               Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Згідно з постановою, 24 червня 2021 року, о 10 годині 35 хвилин, у ході інспекційного відвідування в складі інспекторської групи, а саме головними державними інспекторами Юртин Віталієм Федоровичем, Гриценко Сергієм Івановичем, Соломко Олегом Олексійовичем та начальником відділу ОСОБА_3 приватного підприємства «Кость» (надалі - ПП «Кость»), предметом якого була перевірка додержання у ПП «Кость» вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин із працівниками, на місці здійснення виробничої діяльності у с. Богдан, Рахівського району Закарпатської області, було виявлено шість працівників, які виконували роботу у лісопильному цеху, зокрема ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та двох працівників, які здійснювали погрузку вантажного автомобіля відходами деревини, які не захотіли назвати своє прізвище, ім`я та по батькові, відповісти на жодне із заданих їм питань, у тому числі щодо оформлення з ними письмово трудового договору. Під час інспекційного відвідування вказані двоє працівників покинули робоче місце та територію підприємства, не закінчивши погрузку автомобіля. У подальшому було з`ясовано, що в ПП «Кость» укладено письмово трудові договори з шести працівниками, зокрема із них прийнято на посаду різноробочими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та на посаді директора ОСОБА_1 . Вказані обставини проведеного інспекційного відвідування зафіксовано засобами відеотехніки. Згідно до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущенний до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі, додержання якої є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Таким чином, інспекційним відвідуванням встановлено, що директор ПП " ОСОБА_9 , допустила до виконання роботи на виробництві двох працівників без укладання з ними письмового трудового договору, чим порушила приписи передбачені ч. 4 та п. п. 3 ч. 7 ст. 24 Кодексу Законів про працю України, постанову Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413, відповідальність за яке передбачена за ч. 3 ст. 41 КУпА.
В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вказує на те, що постанова судді є необґрунтованою і незаконною, - просить її скасувати. Зазначає, що у мотивувальній частині постанови судом фактично не зазначено формулювання обвинувачення, тобто встановлені судом фактичні обставини вчиненого правопорушення, які суд вважає доведеними, натомість є лише посилання на акт інспекційного відвідування №ЗК 255/285/АВ від 25.06.2021 та протокол №ЗК 255/285/АВ/П/ПТ від 25.06.2021. Звертає увагу на те, що після ознайомлення з актом інспекційного відвідування апелянтці не надано можливості надати письмові зауваження відносно його змісту упродовж 3 робочих днів. Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення (від 25.06.2021 о 09 год 35 хв) складено до моменту оформлення акту інспекційного відвідування (25.06.2021), тобто до закінчення інспекційної перевірки. Апелянтка звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на суб`єктивну сторону вчиненого адміністративного правопорушення, що є обов`язковою ознакою його складу. Крім того, зазначає, що у протоколі не вказано свідків правопорушення, які були присутні на місці події, та не зафіксовано, що там були присутні два працівники, про яких містяться відомості у протоколі. Просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , неявка якої, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , береться до уваги те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку SMS-повідомлення від 22.12.2022, будь-яких клопотань чи заяв про відкладення судового засідання на іншу дату від неї до суду на надходило. Крім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що розгляд справи неодноразово відкладався: 24.09.2021 (а. с. 58), 09.11.2021 (а. с. 59), 14.01.2022 (а. с. 60); 10.03.2022 (а. с. 62), 11.05.2022 (а. с. 63). Апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції також враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП у діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення №ЗК/255/285/АВ/П/ПТ від 25 червня 2021 року, убачається, що під час інспекційного відвідування було виявлено, що директор ПП " ОСОБА_9 , допустила до виконання роботи на виробництві двох працівників без укладання з ними письмового трудового договору, чим порушила приписи передбачені ч. 4 та п. п. 3 ч. 7 ст. 24 Кодексу Законів про працю України, постанову Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 413, відповідальність за яке передбачена за ч. 3 ст. 41 КУпАП. З протоколом ОСОБА_1 ознайомлена, про що свідчать її особисті підписи.
Викладені у протоколі обставини також підтверджуються копією Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичних осіб (фізичної особи), яка використовує найману працю за №ЗК/255/285/АВ від 25 червня 2021 року, підписаний ОСОБА_1 (а. с. 3-6), відеоматеріалом, на якому відображена процедура проведення вищевказаної перевірки (а. с. 7), наказом від 18.09.2001 про призначення ОСОБА_1 директором ПП «Кость» (а. с. 9), письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а. с. 10).
З відеозапису, який міститься на DVD-диску убачається, що під час інспекційного відвідування за місцем здійснення ПП «Кость» підприємницької діяльності, виявлено шість працівників, які виконували роботу у лісопильному цеху: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та двох працівників які здійснювали погрузку вантажного автомобіля відходами деревини, і які не захотіли назвати своє прізвище, ім`я та по батькові, відповісти на жодне із заданих їм питань, у тому числі щодо оформлення з ними письмово трудового договору. При цьому, покинули робоче місце та територію підприємства, не закінчивши завантаження автомобіля. 
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор праці Юртин В. Ф. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що інспектор праці Юртин В. Ф. при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
При цьому, вищевказаними доказами беззаперечно підтверджено той факт, що саме ОСОБА_1 , будучи фізичною особою – підприємцем,перебуваючи на робочому місці, допустила до роботи вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення осіб, без укладення з ними трудових договорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з працівником укладається, як правило, у письмовій формі.
Частиною третьою цієї статті передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з Постановою КМУ від 17.06.2015, № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх, як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за формою, згідно з додатком, до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.
Відповідальність за частиною третьою ст. 41 КУпАП настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.
Як убачається з матеріалів справи, під час проведення інспекційної перевірки на ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення №ЗК/255/285/АВ/П/ПТ від 25 червня 2021 року, з якого убачається, що на території ПП «Кость» на місці здійснення виробничої діяльності у с. Богдан, Рахівського району Закарпатської області, інспекторами праці були виявлені дві особи, які здійснювали завантаження вантажного автомобіля відходами деревини, однак на запитання інспекторів відрекомендуватись, вони не захотіли назвати своє прізвище, ім`я та по батькові, відповідати на жодне із заданих їм питань, у тому числі щодо оформлення з ними письмово трудового договору також відмовились. Крім того, з наявних у матеріалах справи доказів убачається, що ОСОБА_1 не заперечувала той факт, що на очолюваному нею підприємстві перебували вказані у протоколі особи, при цьому, зазначила, що їй не відомо хто вони, жодних трудових або цивільно-правових договорів з ними не укладались. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушила приписи передбачені ч. 4 та п. п. 3 ч. 7 ст. 24 Кодексу Законів про працю України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП. Вказані обставини підтверджуються відеозаписом, який міститься на DVD-диску, на якому чітко зафіксовано, що під час інспекційної перевірки ОСОБА_1 підтвердила, що на момент проведення інспекційної перевірки на території підприємства у столярному цеху перебували особи, які завантажували автомобіль, займалися самовивозом відходів, особисто цих осіб ОСОБА_1 не знає. 
Апеляційний суд визнає необґрунтованими і такими, що спростовуються належними та достатніми доказами твердження апелянтки про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на суб`єктивну сторону вчиненого адміністративного правопорушення, що є обов`язковою ознакою його складу. Так, дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення на предмет відповідності вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд вважає, що такий відповідає приписам цієї статті, оформлений уповноваженою на те особою, у ньому повністю розкрита суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Так, склад адміністративного правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).
Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.
Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
Апеляційний суд вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 , будучи директором ПП «Кость», перебуваючи на робочому місці, допустила до виконання роботи на очолюваному нею підприємстві, у виробничому цеху, двох працівників без укладання з ними письмового трудового договору. Будь-які заперечення ОСОБА_1 про те, що ці особи займалися самовивозом відходів, їх особисто ОСОБА_1 не знає, апеляційний суд розцінює критично, оскільки вказані твердження є такими, що спростовуються належними, достовірними та достатніми доказами. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам і дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення. 
На підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що після ознайомлення з актом інспекційного відвідування ОСОБА_1 не надано можливості надати письмові зауваження відносно його змісту упродовж 3 робочих днів, апелянтка не надала жодного доказу. Натомість з оскаржуваного протоколу убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердила, що зміст протоколу їй відомий. Крім того, будучи ознайомлена з приписами ст. 63 Конституції України, ОСОБА_1 надала письмові пояснення, у яких підтвердила факт перебування у столярному цеху на території очолюваного нею підприємства двох осіб, при цьому вказала, що особисто з ними не знайома. Жодних заперечень щодо того, що викладені у протоколі обставин не відповідають дійсності, чи зауважень щодо правомірності проведення інспекційної перевірки та її результатів ОСОБА_1 не висловлювала.
Такими, що не впливають на висновки місцевого суду є доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення (від 25.06.2021 о 09 год 35 хв) складено до моменту оформлення акту інспекційного відвідування (25.06.2021), тобто до закінчення інспекційної перевірки. Апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних порушень вимог КУпАП при оформленні протоколу та доданих до нього письмових доказів, не встановлено, оскільки з матеріалів справи убачається, що інспекційна перевірка ПП «Кость» інспекторами була проведена 24 червня 2021 року, о 10 год 35 хв, відтак за її результатами, у відповідності до вимог ст. 254 КУпАП, 25.06.2021 о 09 год 35 хв, був оформлений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 41 КУпАП та складений акт за результатами інспекційної перевірки.
Інші доводи, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі є такими, що спрямовані на намагання апелянтки ухилитися від адміністративної відповідальності.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнана винуватою у порушенні вимог, передбачених ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України і, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на неї накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушниці, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є непідтвердженими, необхідно залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавила себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                                               П О С Т А Н О В И В :
        
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 липня 2021 року, про притягнення до відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП, ОСОБА_1 , залишити без зміни.
               Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                       Іван СТАН