ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 р. 	Справа № 520/28115/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,
          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС України у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 26.09.22  по справі № 520/28115/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління ДПС України у Харківській області                       
про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якій просив:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області № Ф-10882-56У від 17.07.2019 про сплату ОСОБА_1 недоїмки єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017-2019 роки в сумі 20 173,39 грн;
- Головному управлінню ДФС у Харківській області забезпечити відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням та повернути ОСОБА_1 20173,39 грн;
- визнати протиправним та скасувати винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області рішення № 0251972414 від 15.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальну суму 17 727,29 гривень;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на утримання Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 та відшкодувати судовий збір у розмірі 908 грн.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність оскаржуваної вимоги ГУ ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10882-56У від 17.07.2019 та рішення № 0251972414 від 15.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату та несвоєчасну сплату єдиного внеску, як фізичною особою підприємцем за 2018-2020 роки, оскільки за вказаний період за позивача, як найманого працівника, ТОВ "Глобинський м`ясокомбінат", як роботодавцем, сплачено єдиний соціальний внесок (далі – ЄСВ) у сумі, не менше мінімального розміру. Пославшись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19, зазначив, що нарахування відповідачем єдиного внеску ОСОБА_1 , який одночасно перебуває у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату та суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Звернув увагу суду, що доходів від підприємницької діяльності у спірний період не отримував. Також зауважив, що про існування оскаржуваної вимоги дізнався лише тоді, коли на погашення визначеною такою вимогою суми недоїмки, почали відраховувати 20% з його заробітної плати щомісячно.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 по справі №520/28115/21, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, б. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, б. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) від 17.07.2019 № Ф-10882-56У про сплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоїмки єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017-2019 роки в сумі 20 173,39 гривень.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, б. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) від 15.11.2021 № 0251972414 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахованих на загальну суму 17 727,29 гривень.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, б. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок)
Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 по справі №520/28115/21 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що відповідно до реєстраційних даних ІТС «Податковий блок» позивач з 25.03.2005 по 12.12.2019 перебував на обліку у ГУ ДПС в Харківській області, як фізична особа-підприємець, та здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є платником єдиного внеску та зобов`язаний здійснювати його сплату незалежно від отримання чи неотримання доходу за звітний період, у розмірі не менше мінімального страхового внеску.
У зв`язку з чим, враховуючи, що ОСОБА_1 не виконано обов`язку по сплаті єдиного внеску у встановлених законом порядку та розмірі, наполягає на правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 № Ф-10882-56У, винесеної відповідачем.
Крім того, посилаючись на ч.ч. 6, 10, п.2 ч. 11, ч. 15 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", враховуючи порушення позивачем термінів сплати єдиного внеску за період з 10.02.2018 по 18.09.2020, вказує на правомірність прийняття контролюючим органом рішення від 15.11.2021 № 0251972414 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.
Зауважує, що позивач не скористався, передбаченим приписами п. 9 прим. 15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", правом списання суми недоїмки за період з 01.01.2017 по 01.12.2020, шляхом подання до 01.03.2021 відповідної заяви до контролюючого органу.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, згідно з даними ІТС «Податковий блок» знаходився на обліку в ГУ ДПС у Харківській області з 18.04.2005 по 12.12.2019 на загальній системі оподаткування. 
З 05.11.2010 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія у ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», де і працює станом на час подання позову, що підтверджується довідкою № 456 від 14.12.2021 року (а.с. 10).
17.07.2019 відповідачем, у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 єдиного внеску за період з 2017 по 2019 рік сформовано вимогу № Ф-10882-56У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 20 173,39 грн.
З довідки № 1185 від 15.12.2021, виданої ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», вбачається, що за період з 01.11.2019 по 31.08.2020 із заробітної плати позивача здійснювали відрахування коштів у розмірі 20% на погашення загальної суми боргу, що становить 20 173,39 грн, відповідно до виконавчого провадження № 59660081 від 20.11.2019 по вимозі від 17.07.2019 № Ф-10882-56У на користь Головного управління ДФС у Харківській області (а.с. 11).
15.11.2021 ГУ ДПС у Харківській області у зв`язку з порушенням позивачем терміну сплати єдиного внеску за період з 10.02.2018 по 18.09.2020 винесено рішення № 0251972414 від 15.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальну суму 17 727,29 грн (а.с. 4-зворот).
22.11.2021 позивач звернувся до ГУ ДПС в Харківській області з листом, в якому просив скасувати вказане рішення № 0251972414 від 15.11.20, як незаконне, оскільки з 2012 року він не веде підприємницької діяльності, а з листопада 2011 року є найманим працівником у ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», яке за нього сплачує єдиний соціальний внесок, що відповідно до ст.ст. 4, 9 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» є підставою для звільнення позивача від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду (а.с. 5). 
Листом від 03.12.2021 за № 54712/6/20-40-24-14-26 ГУ ДПС у Харківській області повідомив позивача, що з 03.06.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» (далі - Закон № 592), пунктом 5 якого розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-15 такого змісту: «Підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників», а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» : платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку, як платника єдиного внеску та звітності. 
Зважаючи на викладене та не подання позивачем після закінчення дії Закону № 592 заяви до ГУ ДПС про списання заборгованості з єдиного внеску, відповідач зазначив, що скасувати рішення про сплату штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску не вбачається можливим. Крім того зауважив, що звільняються від сплати за себе єдиного внеску особи, які мають основне місце роботи лише з 01.01.2021. 
Не погодившись із винесеними контролюючим органом вимогою від 17.07.2019 року № Ф-10882-56У та рішенням № 0251972414 від 15.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування спірної вимоги від 17.07.2019  та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 15.11.2021, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та відсутності у відповідача законних підстав здійснювати нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску, оскільки за період з 2017 по 2019 роки ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», як роботодавцем позивача, сплачено за нього єдиний внесок, у зв`язку з чим була досягнута мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та виключався обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо  стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, завданої йому незаконним рішенням, шляхом повернення коштів в сумі 20173,39 грн, суд першої інстанції виходив з їх передчасності.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення переглядається в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства врегульовані нормами  Податкового кодексу України, а в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку - нормами  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  (надалі - Закон № 2464-VI).
Нормами пп. 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України  (далі по тексту -  ПК України) законодавець надав визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом  ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим  Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим  Законом  визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1  ст. 4  Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
В силу положень п.4 ч. 1  ст. 4  Закону № 2464-VI  платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок.
За правилами абз.1 ч. 5 ст. 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Виходячи зі змісту абз. 1 п. 1 та п. 3 ч. 1  ст. 7 Закону № 2464-VI  єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у  пунктах 1  (крім  абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до  Закону України  "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
- для платників, зазначених у  пункті 4  частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом до 01.01.2021 (дата набрання чинності Закону України № 592-IX від 13.05.2020 «Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників») врегульовано не було.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску, а тому неприйнятними є доводи контролюючого органу про відсутність в такому випадку подвійного оподаткування з огляду на те, що фізичні особи-підприємці, які одночасно є найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду у справі № 440/2149/19, від 03.12.2020 у справі № 140/2122/19, від 22.09.2020 по справі № 620/2772/19, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.
Слід зазначити, що в подальшому Законом України № 592-IX від 13.05.2020 (набрав чинності 01.01.2021), яким ст. 4 Закону № 2464-VI доповнено частиною шостою, відповідно до якої особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, з огляду на вищевикладені висновки Верховного Суду, у правовідносинах, які виникли з приводу сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця, контролюючий орган має діяти таким чином, щоб уникнути подвійного оподаткування платника, незалежно від того, що законодавцем відповідну норму запроваджено лише з 01.01.2021.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону 2464-VI, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Колегією суддів встановлено, що заборгованість позивача за оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 виникла у зв`язку із несплатою ОСОБА_1 у встановлений строк єдиного внеску за 2017-2019 роки.
Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що у період з 05.11.2010 по дату подання позову (21.12.2021), позивач працював на посаді водія у ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», що підтверджується довідкою № 456 від 14.12.2021, виданою інспектором з кадрів ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» (а.с. 10).
При цьому, у спірний період з 2017 по 2019 роки за позивача, як найманого працівника, єдиний внесок сплачувало ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», що підтверджується витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7 щодо ОСОБА_1 , згідно з яким роботодавець здійснював сплату єдиного внеску за позивача з листопада 2010 року по вересень 2021 року (а.с. 12-14).
Колегія суддів також враховує, що доказів отримання позивачем доходу від підприємницької діяльності у вказаний період, що зумовило б обрахування суми ЄСВ виходячи з інших показників, відповідачем до матеріалів справи не надано, а судом апеляційної інстанції не встановлено.
Колегія суддів зазначає, що позивач у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є застрахованою особою і зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Однак, враховуючи, що за період з 2017 по 2019 роки сплата єдиного внеску за позивача в розмірі не менше мінімального була здійснена його роботодавцем, у ОСОБА_1 відсутній обов`язок по сплаті за цей період єдиного внеску ще і як фізичною особою-підприємцем, яка не отримувала дохід від такої діяльності, відтак визначена в оскаржуваній вимозі ГУ ДПС у Харківській області від від 17.07.2019 № Ф-10882-56У сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 20173,39 грн фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача у період з 2017 по 2019 роки.
Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не впливає на вищенаведені висновки суду, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
З огляду на викладені в цій постанові висновки суду апеляційної інстанції, твердження контролюючого органу про наявність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску незалежно від перебування його у трудових відносинах є неприйнятними, а застосування норм законодавства у спосіб, на якому наполягає відповідач, призведе до подвійного оподаткування платника.
Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що вимога ГУ ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 № Ф-10882-56У винесена відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом № 2464-VI, без урахування всіх обставин, що мали значення для її прийняття, а відтак, є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Положеннями п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону 2464-VI передбачено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску (ч. 14 ст. 25 Закону № 2464).
Отже, зміст вище наведених положень законодавства свідчить про те, що саме внаслідок встановлення факту несвоєчасної та/або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, про що контролюючий орган приймає відповідне рішення. При цьому, розрахунок цих фінансових санкцій здійснюється на підставі даних інформаційної системи такого органу.
За встановлених у справі обставин, враховуючи недоведення відповідачем фактів несплати або несвоєчасної сплати ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також сплату такого внеску у спірний період роботодавцем за позивача, колегія суддів дійшла висновку про відстуність у ГУ ДПС у Харківській області підстав для застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та пені в порядку, передбаченому ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону 2464-VI.
Крім того, враховуючи встановлену судами першої та апеляційної інстанцій незаконність вимоги ГУ ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 17.07.2019 № Ф-10882-56У, скасуванню підлягає і рішення ГУ ДПС у Харківській області від 15.11.2021 № 0251972414 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску, як таке, що прийняте відповідачем внаслідок несплати позивачем суми єдиного внеску, визначеної у вимозі від 17.07.2019 № Ф-10882-56У, яка визнана судом протиправною.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 по справі № 520/28115/21.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують
Враховуючи, що колегія суддів не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 по справі № 520/28115/21 - в частині задоволення позову залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова