П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
05 квітня 2023 року                                                                                    м. Київ
 
Справа №757/30926/21-ц
Провадження № 22-ц/824/4426/2023
 
Резолютивна частина постанови оголошена 05 квітня 2023 року
Повний текст постанови складено  10 квітня 2023 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                                               судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Карпенка В.Р.
 
сторони:         позивач          ОСОБА_1 ,
                        відповідач     Міністерство юстиції України,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року, ухваленого у складі судді Ільєвої Т.Г. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що у період з 10 квітня 2018 року по 16 березня 2021 року ОСОБА_1 був позбавлений права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та не отримував прибуток з вини Міністерства, а саме у зв`язку із прийняттям відповідачем наказу від 10 квітня 2018 року № 1097/5 про анулювання свідоцтва про право на зайняття діяльністю арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 , що призвело до заподіяння йому моральної шкоди. Вказане в сукупності завдало позивачу моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 1 000 000,00 грн.
ОСОБА_1 просив стягнути з Міністерства юстиції України на його користь заподіяну моральну шкоду в сумі 1 000 000,00 грн.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду.
Відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.
 
Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 липня 2022 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти на загальну суму 
10 000,00 грн.
Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що судовим рішенням у справі № 826/6548/18, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій посадової особи Міністерства юстиції України, а тому наявні передбачені законом підстави для вирішення питання про відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди.
26 грудня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 
28 листопада 2022 року та ухвали у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій посадової особи Міністерства юстиції України, наявні передбачені законом підстави для відшкодування завданої позивачу такими діями моральної шкоди. Сам факт визнання судом порушення відповідачем прав позивача в даному випадку буде достатньою та справедливою сатисфакцією. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 000,00 грн позивач пов?язує з незаконним наказом Мін?юсту, який був скасований лише внаслідок звернення до суду про визнання його протиправним. При цьому характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), виражається у душевному болі та муках, яких він зазнав у зв?язку із усвідомленням незаконності та протиправності наказу відповідача від 10 квітня 2018 року № 1097/5; почутті тривоги та страху, занепокоєнні та стресу від того, що його було позбавлено права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, яка була з 2015 року майже єдиним видом підприємницької діяльності та джерелом доходу позивача.
28 грудня 2022 року Міністерство юстиції України засобами поштового зв?язку подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 28листопада 2022 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Апеляційна скарга Міністерства юстиції України мотивована тим, що ухвалюючи рішення у справі, судом першої інстанції не встановлено обов?язкових складових, що передбачають відшкодування шкоди. Заявник вказує, що порушення позивачем під час виконання ним повноважень ліквідатора у справі № Б8/078-12 вимог законодавства про банкрутство, які виявлені Мін?юстом під час перевірки, на підставі скарги представника за довіреністю ПАТ «Універсал Банк» не спростовані постановою Верховного Суду від 16 березня 2021 року. Крім того, станом на дату подання апеляційної скарги рішення Дисциплінарної комісії про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого в судовому порядку не оскаржувалось, воно не скасоване та є чинним. Заявник звертає увагу суду на те, що підставою для скасування наказу № 1097/5 стало не протиправне і безпідставне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а те, що спірний наказ був прийнятий з порушенням процедури. При цьому, порушення порядку прийняття наказу Міністерством і зумовило його скасування, однак не стало підставою заподіяння Міністерством шкоди арбітражному керуючому.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 29 грудня 2022 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України передано судді-доповідачу.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 30 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.
Витребувано з Печерського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 757/30926/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.
            08 лютого2023 року матеріали цивільної справи № 757/30926/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди надійшли до Київського апеляційного суду.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
            У відзиві на апеляційну скаргу МЮ України, ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги МЮ України, зазначивши, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача а також вину відповідача в її заподіянні, є видання Мінюстом протиправного наказу від 10.04.2018 року №1097/5.
            У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , МЮ України зазначено що Мінюст вважає апеляційну скаргу енобґрунтованою, а доводи щодо наявності підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового про повне задоволення позовних вимог такими, що ґрунтуються на недоведених обставинах, які мають значення для справи. 
В судовому засіданні в режимі відео конференц зв`язку ОСОБА_1 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти доводів апеляційної скарги МЮ України.
Представник МЮ України Волошина Н.Л. підтримала доводи апеляційної скарги МЮ України та заперечувала проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, врахувавши аргументи, наведені у відзивах на апеляційні скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
 
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 02 квітня 2001 року здійснює незалежну професійну діяльність, як арбітражний керуючий на підставі ліцензії Міністерства економіки України № 552 від 02 квітня 2001 року, ліцензії Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 047963 від 19 жовтня 2001 року, ліцензії Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України серії АА № 783055 від 02 квітня 2004 року, ліцензії Державного департаменту з питань банкрутства серії 
АВ № 307377 від 04 квітня 2007 року, ліцензії Міністерства юстиції України серії 
АВ № 600729 від 04 квітня 2012 року, свідоцтва Міністерства юстиції України № 606 
від 02 квітня 2013 року про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Як арбітражний керуючий ОСОБА_1 внесений до Єдиного реєстру арбітражних керуючих.
Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року 
№ 9.5-33/61 Комісією Міністерства юстиції України з присвоєння рівнів кваліфікації арбітражним керуючим 17 грудня 2015 року ОСОБА_1 присвоєний V рівень кваліфікації (найвищий рівень).
Наказом Міністерства юстиції України від 10 квітня 2018 року № 1097/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 » анульовано свідоцтво № 606 від 02 квітня 2013 року.
            У квітні 2018 року арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва (адміністративна справа № 826/6548/18) з позовом до Міністерства юстиції України в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 » від 10 квітня 2018 року № 1097/5;
- зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити із державного реєстру арбітражних керуючих запис про припинення повноважень арбітражного керуючого ОСОБА_1 .
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 
2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не оскаржується рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 27 березня 
2018 року, оформлене протоколом № 69/03/18, яким Дисциплінарна комісія вирішила застосувати до Арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на підставі подання № 1075 
від 14 лютого 2018 року.
 
Також суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що Міністерство юстиції України як державний орган з питань банкрутства не приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а лише виконує рішення Дисциплінарної комісії про накладення дисциплінарного стягнення, тобто Міністерство юстиції України не приймає рішення про накладення або не накладення дисциплінарного стягнення на арбітражних керуючих.
За висновками судів попередніх інстанцій, строки накладення дисциплінарного стягнення також відповідачем не порушено, оскільки стягнення було застосовано на підставі рішення комісії, яке прийнято в межах двомісячного строку.
            Постановою Верховного Суду від 16 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 
2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 
2019 року в справі № 826/6548/18 скасовано та ухвалено нову постанову.
Адміністративний позов арбітражного керуючого ОСОБА_1. до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1» від 10 квітня 2018 року № 1097/5.
Зобов`язано Міністерство юстиції України вилучити із державного реєстру арбітражних керуючих запис про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1.
            Верховний Суд дійшов висновку про те, що анулювання свідоцтва без накладення стягнення, яке може бути підставою для такого анулювання, суперечить приписам частини другої статті 112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII та свідчить про протиправність такого наказу.
            Тобто, Верховний Суд дійшов висновку про порушення Міністерством юстиції України порядку анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.
На виконання постанови Верховного Суду від 16 березня 2021 року Міністерство юстиції України видало наказ № 1146/5 від 26 березня 2021 року про відновлення діяльності арбітражного керуючого та вніс відповідний запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих і тим самим відновив дію свідоцтва арбітражного керуючого та його право на заняття незалежною професійною діяльністю.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Щодо суб'єктного складу учасників справи
 
Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових  і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом, - моральною шкодою.
 
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Водночас залучення або ж незалучення до судового вирішення спору такого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не орган державної влади, який порушив права чи інтереси позивача.
Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), на яку підставно послався суд апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові спростовуючи висновки місцевого суду про неналежний суб`єктний склад учасників справи.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просив стягнути шкоду з Міністерства юстиції України, як органу, через незаконні дії якого, на думку позивача, він зазнав душевних страждань.
За вказаних обставин, колегія суддів констатує, що позов пред`явлено до того відповідача, який, на думку позивача, має відповідати за завдану йому шкоду.
 
            Щодо суті заявлених позовних вимог 
 
            Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 
1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Постановою Верховного Суду від 16 березня 2021 року в справі № 826/6548/18, якою визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 » від 10 квітня 2018 року № 1097/5 та зобов`язано Міністерство юстиції України вилучити із державного реєстру арбітражних керуючих запис про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.   
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).      
Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням завдавача шкоди. 
Права ОСОБА_1 , на порушення яких останній посилався, були відновлені шляхом оскарження наказу Міністерства юстиції України «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 » від 10 квітня 
2018 року № 1097/5, справа № 826/6548/18, за наслідками розгляду якої вказаний наказ визнано протиправним та скасовано; зобов`язано Міністерство юстиції України вилучити із державного реєстру арбітражних керуючих запис про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1.
Постановою Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 826/6548/18 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 чим підтверджено заподіяння шкоди позивачу, а також встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку міждіяльністю працівників Міністерства юстиції України та настанням шкоди.
Колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 є правильним, розмір відшкодування, 10000 гривень, з урахуванням вимушених змін у житті, відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.   
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги ОСОБА_1 та МЮ України без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року- без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
Оскільки колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, розподіл судових витрат згідно правил статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                    А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                  О.І. Шкоріна