П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
22 червня 2023 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 758/6826/22
Провадження: № 22-ц/824/9207/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури В. А., Соколової В. В.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Железняк Наталії Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року, постановлену під головуванням судді Захарчук С. С.,
за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ, про визнання батьківства та стягнення аліментів
у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства,
у с т а н о в и в :
 
У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом,  мотивуючи свої вимоги тим, що з 2000 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . При реєстрації народження сина запис про батька був зроблений зі слів відповідачки без його, позивача, відома.  З 2020 року вони з відповідачкою  почали проживати окремо у зв`язку з погіршенням стосунків. І саме з цього часу відповідачка почала перешкоджати йому, ОСОБА_2 , сплакуватись із сином. Також  йому стало відомо про те, що у свідоцтві про народження сина не була допущена описка щодо даних про батька, а свідомо відповідачкою було вказано прізвище дитини згідно ст.  135 СК України. За наведених обставин просив суд  визнати його батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, яка обґрунтована тим, що  вона з ОСОБА_2 з 2000 року перебували у фактичних шлюбних відносинах з  без реєстрації шлюбу. З 2020 року вони з відповідачем  почали проживати окремо у зв`язку з погіршенням стосунків. Однак, під час спільного проживання у них з відповідачем окрім спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також народилась і донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . До подання первісного позову, їй, ОСОБА_1 не було відомо про невизнання ОСОБА_2 батьківства щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Факт батьківства можуть підтвердити свідка,  а також сама ОСОБА_4 . Також  вказала, що з 2020 року ОСОБА_2 не приймає належної участі в утриманні дітей, які проживають з нею. За наведених обставин, просив суд визнати   ОСОБА_2 батьком дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також  стягнути з ОСОБА_2 на свою користь  аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3000 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи  з дати подання позову і до досягнення дитиною  повноліття.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року у прийнятті зустрічного позову  ОСОБА_1 відмовлено, матеріали позовної заяви повернуто заявнику.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Железняк Н. М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що первісні та зустрічні позовні вимоги випливають з однакових за своєю правовою природою правовідносин, та пов`язані один з одним, об`єднання вищевказаних позовів одне провадження та спільний розгляд є допустимим, оскільки, вимоги заявлені між тими самими сторонами і з однакових фактичних підстав та обставин, які підлягають доказуванню.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2   заперечував проти апеляційної скарги та вказав, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження, оскільки оскаржувану ухвалу остання отримала у визначений процесуальним законом строк на свою електронну адресу. Просив відмовити  ОСОБА_1   у поновленні строку на апеляційне оскарження, а ухвалу  Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 рокузалишити без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції  виходив із того, що первісний та зустрічний позови не взаємопов`язані, спільний їх  розгляд є недоцільним, задоволення зустрічного позову  не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Колегія судів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими  з огляду на наступне.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявністю одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
У постанові від 20 березня 2019 у справі № 910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів).
Конструкція ч. 2 ст. 193 ЦПК вказує на її імперативність, тобто, суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову; умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.
Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому: а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
З матеріалів справи убачається, що предметом первісного позову є визнання батьківства.
Предметом зустрічного позову є визнання батьківства і стягнення аліментів.
Отже, первісні та зустрічні позовні вимоги випливають з однакових за своєю правовою природою правовідносин, та пов`язані один з одним, позовні вимоги регулюються нормами Сімейного кодексу України, виникають з одних правовідносин і вони є взаємопов`язаними, об`єднання вищевказаних позовів одне провадження та спільний розгляд є допустимим, оскільки, вимоги заявлені між тими самими сторонами і з однакових фактичних підстав та обставин, які підлягають доказуванню.
Окрім того, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 частково визнала позов ОСОБА_2 про визнання батьківства (щодо однієї дитини), що і стало підставою для її звернення до суду із зустрічною позовною заявою про визнання батьківства та стягнення аліментів, оскільки від встановлення юридичного факту батьківства залежить виникнення обов`язку у батька утримувати дитину (дітей) до досягнення нею повноліття.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення зустрічної позовної заяви, оскільки об`єднання вказаних позовів в одне провадження є доцільним, жодним чином не ускладнить вирішення справи та не призведе до затягування її розгляду.
Щодо доводів ОСОБА_2   про безпідставне поновлення судом ОСОБА_6   строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 17 листопада 2022 року, колегія суддів відмічає, що вказане питання було вирішено  судом в ухвалі Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року про відкриття апеляційного провадження.
При цьому, колегія суддів наголошує, що за правилом ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. 
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,  якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Як убачається із матеріалів справи, 17 листопада 2023 року судом першої інстанції було постановлено ухвалу без участі учасників справи. 
29 листопада 2022 року суд першої інстанції направив копію  оскаржуваної ухвали на електронну адресу ОСОБА_1 (tanyakvazar@ukr.net).  При цьому, вматеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 надала згоду на отримання процесуальних документів в електронній формі.  Відомості про направлення  копії оскаржуваної ухвали на їїофіційну електронну адресу з доменним іменем @mail.gov.ua, або про вручення чи не вручення копії оскаржуваного судового рішення  ОСОБА_1  в паперовій формі матеріали справи не містять.
За змістом підпункту 15.15 підпункту 15 пункту 1 розділу XII "Перехідні положення" ЦПК України єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
При цьому, відповідно до підпункту 15.14 підпункту 15 пункту 1 розділу XII "Перехідні положення" ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи суд вручає судові рішення в паперовій формі.
Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (частина шоста статті 272 ЦПК України).
Згідно з пунктами 1, 2 та 6 розділу 2 Тимчасового регламенту надсилання судом електронних документів учасникам судового процесу, кримінального провадження, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України (далі - ДСУ) від 07 листопада 2016 року N 227 (далі - Тимчасовий регламент), документи можуть буди надіслані користувачеві судом в електронному вигляді лише після реєстрації в Системі. Реєстрація користувача відбувається шляхом заповнення відповідної реєстраційної форми, із зазначенням певних відомостей для отримання процесуальних документів в електронному вигляді, паралельно з документами у паперовому вигляді відповідно до процесуального законодавства, після реєстрації в Системі і генерації адреси електронної пошти користувач повинен подати до суду заявку, згідно з шаблоном, розміщеним на офіційному веб-порталі "Судова влада України".
Суд після виготовлення та підписання процесуального документа паралельно з порядком, визначеним процесуальним законодавством, надсилає електронні копії процесуального документа, скріплені електронним цифровим підписом судді (судді-доповідача, головуючого судді), електронною поштою на поштову скриньку учасника судового процесу, кримінального провадження, якщо такий учасник зареєстрований у Системі як користувач (пункт 1 розділу 4 Тимчасового регламенту).
Згідно підпункту 1 пункту 2 розділу 1 Тимчасового регламенту електронна адреса - адреса електронної пошти, що складається з ідентифікатора, позначки "@" та доменного імені. При цьому ідентифікатором для юридичних осіб є ідентифікаційний код юридичної особи, для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - ідентифікаційний номер платника податків - фізичної особи (у разі відсутності ідентифікаційного номера - серія та номер паспорта громадянина). Доменним іменем є ім`я у домені "mail.gov.ua".
Отже,  суд першої інстанції зобов`язаний надсилати судові рішення у паперовій формі рекомендованим листом або електронним листом на офіційну електронну адресу, зареєстровану в Системі.
Подібний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 27 жовтня 2021 року у справі № 279/5407/20, від 28 червня 2022 року у справі № 761/21436/20, від 07 липня 2021 року у справі № 688/684/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 546/1088/21.
Оскільки  доставка судового рішення на електронну адресу не  є врученням такого рішення, суд апеляційної інстанції вважав  обґрунтованими доводи  ОСОБА_1 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року, а тому поновив такий строк.
Не приймаються до уваги колегії суддів й заперечення ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, які стосуються допущення судом апеляційної інстанції описки в ухвалах про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до розгляду, а саме в зазначенні дати постановлення оскаржуваної ухвали, оскільки вказане питання було вирішено судом в ухвалі Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року.
В будь-якому випадку такі заперечення ОСОБА_2   не спростовують того факту, що первісний та зустрічний позови є взаємопов`язаними, а тому їх розгляд в одному провадженні  є доцільним. 
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала  скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 379,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Железняк Наталії Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.   

Головуючий                                                                                              Т. О. Невідома

Судді                                                                                                          В. А. Нежура

В. В. Соколова