Постанова 
Іменем України                                  
                                                                                                                          
31 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 344/16206/19
 
провадження № 61-735св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),                      Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2021 року у складі судді Домбровської Г. В. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду                від 09 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Бойчука І. В., Пнівчук О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2020 року Акціонерне товариство (далі - АТ) «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати права користуватися житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.
 
Позовна заява мотивована тим, що 14 березня 2007 року між Акціонерним комерційним банком (далі - АКБ) «Укрсоцбанк», яке змінило назву                             на АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого останні надали кредитору в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69 кв. м, житлова площа                    41,3 кв. м, для забезпечення виконання зобов`язань за укладеним у цей же день кредитним договором між ОСОБА_3 та банком.
19 лютого 2019 року у зв`язку з наявною заборгованістю відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» банк набув право власності на вказану квартиру. У зв`язку із цим відповідачі втратили право користування цією квартирою. 
Згідно з довідкою від 04 квітня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,             ОСОБА_3 . 
Банк звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, таким чином Банк намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема було надіслано вимогу про усунення порушення, яка була проігнорована відповідачами.
 
Ураховуючи наведене, АТ «Укрсоцбанк» просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і зняти з реєстраційного обліку за цією адресою у примусовому порядку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                від 13 листопада 2019 року залучено до участі у справі правонаступника                   АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк».
 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області            від 16 вересня 2021 року у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що частина друга статті 109 ЖК України на час реалізації прав іпотекодержателя передбачала заборону виселення осіб без надання іншого житлового приміщення у випадку, якщо квартира придбана не за рахунок коштів, отриманих у позику. Іпотекодержатель, як потенційний (у разі невиконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою) новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідачів на користування спірною квартирою і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у квартирі й право користування житлом. Тому позовні вимоги, із урахуванням гарантій, передбачених частиною другою статті 109 ЖК України, за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке підлягає наданню відповідачам у зв`язку із виселенням, задоволенню не підлягають.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк»залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2021 року - без змін.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що неможливо виселити відповідачів з квартири без надання їм іншого житла. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, як у цій справі, забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2022 року до Верховного Суду,                                                    АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення яким позов банку задовольнити.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових висновків про неможливість виселення відповідачів без надання іншого житла, не врахувавши, що банк, після набуття права власності на квартиру, звертався до них з вимогою про звільнення житла в добровільному порядку.
Вказує, що він є власником спірної квартири. Наявність реєстрації відповідачів у ній створює перешкоди у праві на вільне розпорядження належним йому майном.
Висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У жовтні 2022 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, вказуючи, що її доводи є безпідставними, не спростовують висновків судів, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
11 серпня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 361/4481/19 за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку», про виселення із житлового будинку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - адвоката Явдошенка Олега Володимировича, на постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року (провадження № 61-14943сво21).
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року поновлено касаційне провадження у справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
30 грудня 2003 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 набули право власності (спільна сумісна) на квартиру АДРЕСА_1 .
 
14 березня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі         20 000 доларів США.
 
14 березня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як майновими поручителями за зобов`язаннями ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором, укладено іпотечний договір, за яким іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
 
19 лютого 2019 року державним реєстратором Цалиним А. Б. за заявою                      ПАТ «Укрсоцбанк» здійснено запис № 30676398, яким змінено власників вказаної квартири на ПАТ «Укрсоцбанк». Підставою для здійснення цього запису зазначено іпотечний договір від 26 квітня 2006 року Д-431, та повідомлення про звернення на предмет іпотеки від 07 вересня 2018 року.
 
Судовим рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 20 травня        2020 року у справі № 344/16105/19, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Цалина А. Б., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Цалина А. Б. від 19 лютого             2019 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , номер запису 30676398 за АТ «Укрсоцбанк», відмовлено.
 
Згідно з довідкою № 02-02/1235, виданою КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
 
19 серпня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» на адресу: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 направлено вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку, яку відповідачами залишено без задоволення.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень                                        АТ «Альфа-Банк» вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного                                у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі                                          № 357/7940/16-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 442/328/19,                                  від 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18, від 27 січня 2021 року у справі № 754/14503/16-ц, від 21 квітня 2021 року у справі № 522/17024/17,                                  від 09 червня 2021 року у справі № 347/1073/19 та від 23 червня 2021 року               у справі № 279/2993/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга АТ «Альфа-Банк» задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
 
Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
 
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на житлове приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті? 109 ЖК України.
 
Відповідно до статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.
Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.
 
Вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини третьої статті 40 Закону України «Про іпотеку».
 
Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із житлового будинку (житлового приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту (позики), забезпеченого іпотекою цього житла.
 
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, яка в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові                 від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, (провадження                                 № 14-317цс18).
 
Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла й у постановах:                 від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц, (провадження                                 № 14-93цс19) та від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22), до розгляду якої по суті зупинялося провадження у цій справі, так як Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Встановивши, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 набули право власності (спільна сумісна) на квартиру АДРЕСА_1 ще 30 грудня 2003 року, тобто, квартира придбана не за рахунок кредитних коштів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що неможливо визнати відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку в примусовому порядку без надання їм іншого житла.
 
Отже, доводи касаційної скарги з посиланням на те, що банк, після набуття права власності на квартиру, звертався до відповідачів з вимогою про звільнення житла в добровільному порядку, а також те, щовін є власником спірної квартири, а наявність реєстрації відповідачів у ній створює перешкоди у праві на вільне розпорядження належним йому майном, не спростовують правильність правових висновків судів попередніх інстанцій, оскільки положення статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті? 109 ЖК України в своїй сукупності встановлюють, що особам, які виселяються із житлового будинку (житлового приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту (позики), забезпеченого іпотекою цього житла.
При цьому, банк відповідних вимог не заявив.
 
Посилання касаційної скарги на неврахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки висновки судів попередніх інстанцій відповідають, зокрема, правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 березня                   2023 року у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22).
 
Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального і процесуального права, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним 
 
обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
 
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                 від 16 вересня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду                від 09 грудня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   С. Ф. Хопта