СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року                                           м. Харків                        Справа № 917/1339/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Тарасова І.В.;
за участі секретаря судового засідання Голозубової О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції з господарським судом Полтавської області, а також за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Надежда Ритейл 2017” (вх.599П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 у справі №917/1339/22 (повний текст рішення складено 17.02.2023 суддею Пушком І.І. у приміщенні господарського суду Полтавської області) 
за позовом Комунального підприємства “Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради”, м. Полтава, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Надежда Ритейл 2017”, м. Полтава,
про зобов`язання передати товар,-

ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство “Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради” звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Надежда Ритейл 2017” про зобов`язання відповідача передати позивачу дизельне паливо в обсязі 20000 літрів вартістю 433200,00 грн, яке знаходиться у відповідача на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно з договором №388 від 09.11.2020.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем як постачальником за договором своїх зобов`язань у частині забезпечення належного відпуску (отоварення) талонів (паливних карток) на АЗС, внаслідок чого позивач не має змоги належним чином скористатися належним йому на праві власності товаром, який знаходиться на зберіганні у постачальника (відповідача).
Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 у справі №917/1339/22 позов задоволено повністю. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю “Надежда Ритейл 2017” передати Комунальному підприємству “Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради” 20000 літрів дизельного палива. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Надежда Ритейл 2017” на користь Комунального підприємства “Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради” 6498,00 грн судового збору.
Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд виходив з того, що умовами договору передбачено, що право власності на дизельне паливо у позивача (замовника) виникає до моменту фактичної передачі відповідного товару у володіння позивача в порядку, визначеному пунктом 5.4 договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту замовника на АЗС відповідача). Як у пункті 1.2 договору, так і в специфікації (додаток №1 до договору), встановлено, що предметом договору є дизельне паливо (талони) кількістю 200000 літрів, а у пункті 5.3 договору визначено порядок виконання зобов`язань відповідача щодо поставки шляхом передачі талонів. У довіреності №48 від 07.12.2020, яка була видана позивачем своєму представнику Денисько В.А. на отримання товару за видатковою накладною №92240 від 07.12.2020 зазначено, що довіреність видана на отримання дизельного палива (талонів). Господарський суд дійшов висновку про те, що підписані сторонами видаткові накладні №92240 від 07.12.2020 та №92240 від 29.12.2020 фактично свідчать про передачу відповідачем саме талонів на дизельне паливо кількістю 200000 літрів на суму 4332000,00 грн, а не про передачу відповідного товару (дизельного палива) позивачу як замовнику (покупцю). Матеріалами справи підтверджується, як фактичне отримання, так і використання позивачем талонів на дизельне паливо шляхом здійснення заправки автотранспорту на АЗС відповідача у період до 08.08.2022. З огляду на встановлений факт невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення зі зберігання майна, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до умов договору, господарський суд дійшов висновку, що обраний позивачем у спірних зобов`язально-правових відносинах спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне його поновлення.
ТОВ “Надежда Ритейл 2017” з рішенням господарського суду не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 у справі №917/1339/22 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що господарський суд в оскаржуваному рішенні підтверджує правильність обраного позивачем способу захисту, але фактично прийняте судом першої інстанції рішення, зважаючи на обставини справи, у зв`язку з неможливістю відповідачем виконати таке рішення, право на яке позивач вважає порушеним, не буде відновлено. Апелянт вважає, що задоволені господарським судом вимоги позивача про передачу дизельного палива не є ефективним способом захисту з причин, які відповідач повідомив суду, та не призведе до потрібних позивачу результатів, не забезпечить поновлення порушеного права. Відповідач зазначає дві підстави неможливості передати позивачу 20000 літрів дизельного палива: - ТОВ «Надежда Ритейл 2017» у 2021 році припинила користування АЗС та не здійснює діяльність з реалізації пального; - повернула позивачу кошти за неотримані позивачем 20000 літрів дизельного палива у кількості 433200 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №56457 від 05.01.2023 АТ «ПУМБ». Вказаним обставинам, на думку відповідача, господарський суд оцінки не надав, при прийнятті судового рішення не урахував, що призвело до ухвалення рішення на користь позивача, яке має формальний характер і фактично не призведе до поновлення права, яке позивач вважає порушеним.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 витребувано у господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1339/22, необхідні для розгляду скарги, та ухвалено надіслати їх до Східного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 917/1339/22.
11.04.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 поновлено ТОВ “Надежда Ритейл 2017” строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 у справі №917/1339/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “Надежда Ритейл 2017”. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 10.05.2023 о 10:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, у залі засідань №131. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами надсилання відзиву іншим учасникам справи), а також для подання письмових заяв, клопотань. Клопотання ТОВ “Надежда Ритейл 2017” про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 10.05.2023 о 10:00 год., у справі №917/1339/22 задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon". Для участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду учасникам справи необхідно використовувати комп`ютерну техніку або смартфони з доступом до мережі "Інтернет", які дозволяють передавати аудіосигнал та відеозображення. Роз`яснено заявнику, що для участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції вони зобов`язані зайти та авторизуватися в системі відеоконференцзв`язку за 10 хвилин до початку судового засідання; активувати технічні засоби (мікрофон, навушники, камеру) та перевірити їх працездатність шляхом тестування за допомогою системи; очікувати запрошення секретаря судового засідання до участі в судовому засіданні. Попереджено, що відповідно до частини 5 ст.197 Господарського процесуального кодексу України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Зобов`язано сторони, які беруть участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, подати скановані копії документів, що посвідчують особу учасника або його представника для встановлення повноважень, засвідчених електронним цифровим підписом до проведення судового засідання. Відеоконференція буде проведена за допомогою додатку EASYCON, який може бути встановлений за веб-посиланням https://vkz.court.gov.ua. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою. Запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" або надсилати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду: inbox@eag.court.gov.ua.
26.01.2023 від Комунального підприємства “Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради” до суду надійшов відзив (вх.4680) на апеляційну скаргу, в якому просить поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до частини 1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Колегія суддів зазначає, що позивач жодним чином не обгрунтовує пропуск строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, у звязку з чим відмовляє у поновленні строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, водначас позивач не позбавлений права навести свою позицію під час судового засідання.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.04.2023 задоволено клопотання Комунального підприємства “Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради” про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/1339/22, яке відбудеться 10.05.2023 о 10:00 год., у залі судового засідання №131 у режимі відеоконференції. Доручено господарському суду Полтавської області (36000, м.Полтава, вул.Зигіна,1) забезпечити проведення відеоконференції у справі №917/1339/22, розгляд якої відбудеться 10.05.2023 о 10:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у залі судового засідання №131.
У судовому засіданні 10.05.2023, яке проходило у режимі відеоконференції, апелянт вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.
Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, зважаючи на його законність та обґрунтованість. 
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
09.11.2020 між Об`єднаним автогосподарством закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю  “Надежда Ритейл 2017” (постачальник) укладено договір №388, згідно з пунктом 1.1 якого постачальник зобов`язується у 2020 році поставити замовнику товар, зазначений у тендерній пропозиції, а замовник - прийняти і оплатити товар, визначений у пункті 1. 2. договору. Найменування (номенклатура, асортимент) товару: Нафта і дистиляти, код за ДК 021:2015 - 09130000-9 - (09134200-9 - дизельне паливо (талони) - 200000 літрів). 
У специфікації (додаток №1 до договору) визначено предмет договору – дизельне паливо (талони або картки), кількістю 200000 літрів, вартістю 21,66 грн за одиницю товару з ПДВ (а.с.49, том 1).
Талон або паливна картка є документом встановленого постачальником зразка та форми, одноразового використання, який посвідчує право замовника та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на автозаправній станції (далі - АЗС), зазначеній постачальником у тендерній пропозиції. Талон або паливна картка має певний ступінь захисту, гарантований постачальником (пункт 1.4 договору).
Пунктом 1.5 договору передбачено, що право власності на пальне переходить до замовника у момент передачі талонів або паливних карток постачальником, і може бути реалізоване у будь-який момент на АЗС, визначених постачальником у тендерній пропозиції, тобто постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість дизельного палива за першою вимогою замовника по факту пред`явлення ним талону або паливної картки на певній АЗС.
У пункті 1.6 договору сторони погодили, що з моменту переходу до замовника права власності на дизельне паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, дизельне паливо перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні у постачальника.
Ціна договору становить: 4332000,00 грн (чотири мільйони триста тридцять дві тисячі гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 722000,00 грн (сімсот двадцять дві тисячі гривень 00 копійок). Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару та видаткової накладної на товар. Оплату за товар замовник здійснює відповідно до пункту 1 ст.49 Бюджетного кодексу України шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника відповідно до рахунків-фактур, видаткових накладних у строк, що не перевищує 15 робочих днів з моменту поставки товару. Постачання товару може здійснюватися частинами. Закупівля товару здійснюється за бюджетні кошти. Підтвердженням того, що товар оплачується за рахунок бюджетних коштів, є перерахування коштів з відповідного розрахункового рахунка замовника, який відкритий у Державній казначейській службі України. Документом, що підтверджує прийом-передачу товару за цим договором, є підписані сторонами видаткові накладні (пункт 3.1 договору).
Згідно з пунктом 5.2 договору замовник до 10 числа поточного місяця передає електронною поштою (факсом) постачальнику місячний обсяг поставки пального, який учасник зобовязаний виконати до 20 числа цього місяця. Зміна обсягів відбувається лише за згодою замовника. 
Пунктом 5.3 договору передбачено, що постачальник зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити замовнику товар на умовах DDP (ІНКОТЕРМС 2010р.), місце поставки: Україна, м.Полтава, вул. Коцюбинського, 7 (для талонів); АЗС згідно з додатком 2 до цього договору.
Відповідно до пункту 5.4 договору постачальник зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити товар шляхом здійснення заправки автотранспорту замовника на АЗС. Заправка автотранспорту на АЗС здійснюється на підставі талонів або паливних карток постачальника або його партнерів, далі - талони, встановленого зразка, які є документами суворої звітності. Довіреною особою замовника для взаємовідносин по даному договору вважається особа - пред`явник талонів або паливних карток. Перелік АЗС, на яких буде здійснюватися заправка автотранспорту замовника, визначений у додатку №2 до договору, який є невід`ємною частиною договору (а. с.50-51, том 1).
Постачальник гарантує заміну невикористаних замовником талонів або паливних карток, строк дії яких закінчився, на інші талони або паливні картки такого ж номіналу та кількості, строк дії яких становить не менше 3 місяців з моменту проведення заміни (пункт 5.5 договору).
Згідно з пунктом 6.3 договору постачальник зобов`язаний:
6.3.1 забезпечити поставку товару у строки, встановлені пунктом 5.2 цього договору;
6.3.3 забезпечити передачу дизельного палива через АЗС замовнику або уповноваженому ним користувачу в наступному режимі - безперервно та цілодобово відповідно до кількості та номенклатури дизельного палива, визначеного в пред`явлених талонах або паливних картках, за винятком випадків, коли роботу АЗС припинено в наслідок технічної перерви, технічної аварії або дії форс-мажорних обставин;
6.3.5 забезпечити достатню кількість дизельного палива на зазначених АЗС з метою своєчасного та належного виконання своїх обов`язків згідно з договором;
6.3.7 замінити невикористані замовником талони або паливні картки, строк дії яких закінчився, на інші талони або паливні картки такого ж номіналу та кількості, строк дії яких становить не менше 3 місяців з моменту проведення заміни. 
Відповідно до пункту 10.1 договору договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного виконання (а.с.44-48, том 1).
07.12.2020 сторонами у справі підписана видаткова накладна №92240, в якій зазначено про передачу відповідачем як продавцем та прийняття позивачем як покупцем товару - дизельного палива (EN-590) Код УКТЗЕД 2710 19 43 00, кількістю 200000 літрів на суму 4332000, 00 грн, а також видаткова накладна №92240 від 29.12.2020 про передачу талонів D2BS385241 - D2BS391240 та D1BS736901 – D1BS744900 (а.с.36, 123, том 1). 
Вказані видаткові накладні підписані з боку позивача представником Денисько В.А, який діяв на підставі довіреності №48 від 07.12.2020 (а.с.124, том 1).
На підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату №13073 від 07.12.2020 позивачем платіжним дорученням № 2782 від 11.12.2020 сплачено відповідачу 4332000,00 грн з посиланням на оплату за договором №388 від 09.11.2020 та накладну №92240 від 07.12.2020 як на підставу платежу (а.с.37-38, том 1).
Отже, позивач як замовник (покупець) у повному обсязі здійснив розрахунок за товар (дизельне паливо) кількістю 200000 літрів відповідно до умов договору.  
Додатковою угодою №1 від 24.12.2020 внесено зміни до договору №388 від 09.11.2020 та продовжено строк дії договору до 30.04.2021 (а.с.41, том 1).
Додатковою угодою №2 від 29.04.2021 внесено зміни до договору №388 від 09.11.2020 та продовжено строк дії договору до 31.07.2021 (а.с.40, том 1).
Листом від 09.02.2022 №45 позивач направив відповідачу звернення щодо обміну талонів, придбаних у 2020 році відповідно до тендерних договорів, зокрема, 2000 шт. талонів на 10 літрів дизельного палива з терміном дії до 31.12.2021 (номера D1BS739901-D1BS741900) (а.с.161-162, том 1).
Згідно з актом передачі талонів для продовження терміну їх використання від 05.07.2022 позивачем передано для продовження терміну використання талони на дизельне паливо в кількості 416610 л з терміном дії до 31.12.2021, серед яких, зокрема, талони з номерами D1BS739901-D1BS741900 кількістю 2000 штук (а.с.157, том 1).
Відповідно до акту від 17.08.2022 відповідачем передано позивачу дизельне паливо в кількості 20000 літрів по договору №388 від 09.11.202 за серійними номерами: D1BS739901-D1BS741900 (а.с.156, том 1).
Згідно з актом звірки не отоварених талонів на пальне від 17.08.2022 кількість не отоварених талонів по договору №388 від 09.11.2020 складає 20000 літрів (у талонах) дизельного пального на суму 433200,00 грн з ПДВ. Зазначений акт підписаний головними бухгалтерами позивача та відповідача та засвідчений печатками підприємств (а.с.39, том 1).
Відповідачем не заперечується той факт, що за договором № 388 від 09.11.2020 він поставив (передав) позивачу лише 180000 літрів дизельного палива, кількість дизельного палива, яка не була передана позивачу станом на момент подання позову та вирішення спору по суті становить 20000 літрів.
Позивач надіслав на адресу відповідача вимогу (за вих.№266 від 10.08.2022) про виконання умов договорів, в якому просив повідомити підстави та причини не отоварювання паливних талонів з 00 год 00 хв. 08.08.2022 (а.с.62-63, том 1).
У листі (за вих.№53 від 18.08.2022) відповідач зазначив, що з 22.08.2022 паливні талони, які поставлені на виконання умов договору №388 від 09.11.2020 не будуть отоварюватися через істотну зміну обставин, які постачальник - ТОВ “Надежда Ритейл 2017”, не міг передбачити на момент участі у тендері та укладенні договору та на які постачальник не може вплинути. У зазначеному листі відповідач повідомив також про готовність повернути грошові кошти у розмірі вартості недопоставленого за договором №388 від 09.11.2020 дизельного палива у кількості 20000 літрів на суму 433200,00 грн (а.с.64-65, том 1).
Позивачем також направлено відповідачу поштовим відправленням з описом вкладення лист (за вих.№321 від 26.09.2022) з вимогою про невідкладне виконання умов договору та повернення 20000 літрів дизельного палива, а також претензію №326 від 28.09.2022 з аналогічною вимогою, на які відповідач не відреагував (а.с.55-58, а.с.59-60, том 1).
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо поставки оплаченого позивачем товару, позивач звернувся до суду із позовом про зобов`язання відповідача передати позивачу дизельне паливо в обсязі 20000 літрів, яке знаходиться у відповідача на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно з договором №388 від 09.11.2020.
З матеріалів справи убачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач надав платіжну інструкцію №56457 від 05.01.2023, якою перерахував на рахунок позивача в Державній казначейській службі 433200 грн з призначенням платежу “повернення заборгованості по договору №388 від 09.11.2020 (постачання ДП) згідно з актом звірки від 17.08.2022” (а.с. 120, том 2).
09.01.2023 позивачем оформлено платіжне доручення №1 на повернення на рахунок відповідача 433200 грн з підставою платежу “повернення помилково зарахованих коштів згідно з випискою банку №56457 від 05.01.2023” (а.с.13, том 2).
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з такого.
У статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.
Відповідно до частини 1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 ст.265 Господарського кодексу України).
Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін
Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 ст.334 Цивільного кодексу України).
Як правильно встановлено господарським судом, пунктом 1.5 договору передбачено, що право власності на пальне переходить до замовника в момент передачі талонів або паливних карток постачальником і може бути реалізоване у будь-який момент на АЗС, визначених постачальником у тендерній пропозиції, тобто постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість дизельного палива за першою вимогою замовника по факту пред`явлення ним талону або паливної картки на певній АЗС.
Таким чином, умовами договору передбачено, що право власності на дизельне паливо у позивача (замовника) виникає до моменту фактичної передачі відповідного товару у володіння позивача в порядку, визначеному пунктом 5.4 договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту замовника на АЗС відповідача).
Як у пункті 1.2 договору, так і у специфікації (додаток №1 до договору) визначено, що предметом договору є дизельне паливо (талони) кількістю 200000 літрів, а у пункті 5.3 договору визначено порядок виконання зобов`язань відповідача щодо поставки шляхом передачі талонів.
У довіреності №48 від 07.12.2020, яка видана позивачем представнику Денисько В.А. на отримання товару за видатковою накладною №92240 від 07.12.2020 зазначено, що довіреність видана на отримання дизельного палива (талонів) (а.с.124, том 1).
Згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України №281/171/578/155 від 20.05.2008, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 №281/171/578/155, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
З урахуванням викладеного, підписані сторонами видаткові накладні №92240 від 07.12.2020 та №92240 від 29.12.2020 фактично свідчать про передачу відповідачем саме талонів на дизельне паливо кількістю 200000 літрів на суму 4332000,00 грн, а не про передачу відповідного товару (дизельного палива) позивачу як замовнику (покупцю).
Матеріалами справи підтверджується, як фактичне отримання, так і використання позивачем талонів на дизельне паливо шляхом здійснення заправки автотранспорту на АЗС відповідача у період до 08.08.2022.
Так, підписаним сторонами актом звірки не отоварених талонів на пальне станом на 17.08.2022 підтверджується, що на дату укладення акту звірки позивачем за договором не отримано 20000 літрів дизельного палива на суму 433200,00 грн, при цьому в акті звірки зазначено, що звірялась відповідна кількість літрів ДП (дизельного палива) в талонах.
Відповідачем зазначені обставини не заперечуються.
Згідно з пунктом 1.5 договору позивач набув право власності на дизельне паливо кількістю 200000 літрів на суму 4332000,00 грн не пізніше дати підписання видаткової накладної №92240 від 29.12.2020.
Статтею 667 Цивільного кодексу України передбачено, якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.
У пункті 1.6 договору сторони погодили, що з моменту переходу до замовника права власності на дизельне паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, дизельне паливо перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні в постачальника.
Відповідно до пункту 1 частини 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Цивільні права та обов`язки також можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3 ст.11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до вимог ст.667 Цивільного кодексу України та умов договору у відповідача виникло зобов`язання щодо зберігання дизельного палива, право власності на яке було набуте позивачем, до моменту його фактичного отримання на АЗС шляхом використання відповідних талонів для заправки автотранспорту.
Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (частина 2 ст.628 Цивільного кодексу України).
За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (частина 1. ст.936 Цивільного кодексу України).
Укладений між сторонами у даній справі договір має елементи договору зберігання.
Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем  вимоги про її повернення (частини 1, 2 ст.938 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 ст.949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
Господарський суд визнав необгрунтованими доводи відповідача стосовно того, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт приймання-передачі на зберігання дизельного пального (зокрема, акт приймання-передачі майна на зберігання).
Стаття 937 Цивільного кодексу України передбачає, що договір зберігання у випадках, встановлених ст.208 Цивільного кодексу України (зокрема, договір, що укладається між юридичними особами), має бути укладений у письмовій формі.
Разом з тим, умова щодо зобов`язання відповідача здійснювати відповідальне безкоштовне зберігання дизельного палива, право власності на яке було набуто позивачем відповідно до умов договору, до моменту його фактичного отримання на АЗС, міститься у пункті 1.6 договору, підписаного сторонами. Таким чином, сторонами дотримано вимоги закону щодо письмової форми договору.
Господарським судом правильно встановлено, що доказами перебування належного позивачу на праві власності дизельного палива на зберіганні у відповідача є видаткова накладна №92240 від 29.12.2020 та акт звірки не отоварених талонів на пальне станом на 17.08.2022.
Договором не передбачено необхідність складання сторонами інших документів (зокрема, акту приймання-передачі) у підтвердження передачі на зберігання відповідачу дизельного палива, право власності, на яке було набуте позивачем відповідно до умов договору.
Щодо доводів відповідача про відсутність у нього фізичної можливості для зберігання 200000 літрів дизельного палива то згідно з пунктом 6.3.5 договору саме на відповідача покладено зобов`язання  забезпечити достатню кількість дизельного палива на зазначених АЗС з метою своєчасного та належного виконання своїх обов`язків згідно з договором.
Умовами договору не передбачено будь-якої індивідуалізації місця зберігання дизельного палива, яке має родові ознаки та є замінним майном. Договір також не містить умов щодо здійснення зберігання придбаного позивачем дизельного палива у певних сховищах, які б належали саме відповідачу.
Як свідчить додаток №2 до договору, заправка автотранспорту позивача здійснювалася на заправках, які належали не відповідачу, а були або орендовані ним, або належали підприємству-партнеру (ТОВ “Татнєфть-АЗС-Україна”).
Пунктом 5.2 договору передбачено поставку дизельного палива в межах певних щомісячних обсягів, а також зобов`язання відповідача замінити невикористані замовником талони або паливні картки, строк дії яких закінчився, на інші талони або паливні картки такого ж номіналу та кількості, строк дії яких становить не менше 3 місяців з моменту проведення заміни.
Господарський суд правомірно визнав необгрунтованими твердження відповідача про відсутність зобов`язання щодо передачі (поставки) товару після закінчення строку дії договору, виходячи з такого.
Згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст.598 Цивільного кодексу України, ст.202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604- 609 Цивільного кодексу України.
Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19.05.2020 у справі №910/9167/19. 
З урахуванням того, що укладений між сторонами договір містить, як елементи договору поставки, так і елементи договору зберігання, з його змісту убачається: 
-зобов`язання відповідача як постачальника здійснити поставку товару в порядку, визначеному пунктом 5.4 договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту замовника дизельним паливом на АЗС), які фактично виконані відповідачем частково, шляхом поставки 180000 літрів дизельного палива;
-зобов`язання відповідача як зберігача на вимогу позивача повернути дизельне паливо, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до пункту 1.5 договору та яке перебуває на зберіганні відповідача відповідно до пункту 1.6 договору.
Відповідачем вказані зобов`язання щодо повернення зі зберігання 20000 літрів дизельного палива виконані не були. Відповідна вимога позивача про повернення, викладена в листі за вих.№ 321 від 26.09.2022, а також у претензії №326 від 28.09.2022, які направлені позивачем рекомендованими листами, задоволена відповідачем не була.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що задоволені господарським судом вимоги позивача про передачу дизельного палива не є ефективним способом захисту з причин, які відповідач повідомив господарському суду та не призведе до потрібних позивачу результатів, не забезпечить поновлення порушеного права, адже відповідач не має можливості передати позивачу 20000 літрів дизельного палива, оскільки ТОВ «Надежда Ритейл 2017» у 2021 році припинила користування АЗС та не здійснює діяльність з реалізації пального.
Колегія суддів вважає такі твердження відповідача безпідставними, виходячи з такого.
Предметом договору є дизельне паливо, яке належить до речей, що визначаються родовими ознаками.
Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною (частина 2 ст.186 Цивільного кодексу України).
Визначений частиною 1 ст.949 Цивільного кодексу України обов`язок відповідача повернути поклажодавцеві (позивачу) відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості не ставиться в залежність від фактичної наявності у нього речі, яка є замінною.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ст.610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. 
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. 
Під час вирішення спору, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Положення частини 2 ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно з частиною 5 ст.226 Господарського кодексу України у разі невиконання зобов`язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.
Зазначений спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його.
Таким чином, право позивача вимагати від свого контрагента виконання конкретних невиконуваних умов договору в натурі (в дійсності) прямо передбачено нормами чинного законодавства.
Ураховуючи факт невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення зі зберігання майна, право власності на яке набуте позивачем відповідно до умов договору, господарський суд дійшов правильного висновку про те, що обраний позивачем у спірних зобов`язально-правових відносинах спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, відтак є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне його поновлення.
В апеляційній скаргі заявник також зазначає, що повернув позивачу кошти за неотримані позивачем 20000 літрів дизельного палива у кількості 433200,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №56457 від 05.01.2023 АТ «ПУМБ».
З матеріалів справи убачається, що відповідач 05.01.2023 повернув відповідачу кошти у сумі 433200,00 грн відповідно до платіжної інструкції №56457 від 05.01.2023 АТ «ПУМБ», з призначенням платежу “повернення заборгованості по договору №388 від 09.11.2020 (постачання ДП) згідно з актом звірки від 17.08.2022”.
Натомість 09.01.2023 позивачем оформлено платіжне доручення №1 на повернення на рахунок відповідача 433200,00 грн з підставою платежу: “повернення помилково зарахованих коштів згідно з випискою банку №56457 від 05.01.2023”, оскільки відповідач повернув кошти без згоди позивача, наголошуючи на тому, що предметом розгляду у даній справі є саме повернення товару, а не грошових коштів.
Колегія суддів зазначає, що метою звернення з цим позовом є примус відповідача до дій щодо повернення товару (пального), які він має здійснити на виконання зобов`язань за договором та отримання позивачем того, на що він розраховував за наслідком його належного виконання, що не є вимогами про повернення грошових коштів за товар, як помилково вважає відповідач.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги є безпідставними та не спрстовують висновків господарського суду у даній справі.
З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини та наведені законодавчі положення, господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі, прийняте рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги не убачається. Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Надежда Ритейл 2017” залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2023 у справі №917/1339/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено 12.05.2023. 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Пуль

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова

Суддя                                                                                           І.В. Тарасова