ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року	Львів	Справа № 260/2240/22 пров. № А/857/18008/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                        Запотічного І.І.,
суддів:                                                             Глушка І.В., Довгої О.І. 
при секретарі судового засідання:            Пославському Д.Б.,
                                  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року (головуючий суддя Плеханова З.Б., ухвалене в м. Ужгороді о 11:19, повний текст складено 08.11.2022) у справі № 260/2240/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1  до НОМЕР_1 прикордонного загону (м. Чоп) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), Заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б) капітан ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення-

                                                            ВСТАНОВИВ:

27.06.2022 позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (м. Чоп) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б) капітан ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення. 
Позов обґрунтовує тим, що його дружина є інвалідом III групи, відтак, він не підлягає мобілізації, а тому має право на перетин державного кордону України на підставі п.2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України» у період дії на території України воєнного стану. Вказує, що під час перетину державного кордону України позивачем надано всі документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон. Однак, 25 червня 2022 року заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) капітаном ОСОБА_3 , як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону НОМЕР_1 прикордонного загону (м. Чоп) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Інспектор), прийнято рішення про відмову позивачу в перетині державного кордону України, як громадянину України, який досяг 16-річного віку. Вважає, що оскаржуване Рішення не відповідає вимогам законодавства і прийняте упереджено, недобросовісно, нерозсудливо та необґрунтовано, з порушенням його прав та інтересів.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених у ній підстав, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального  права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регламентують спірні правовідносини (ст.33 Конституції України, ст.ст.1, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»). Вважає, що його право на обмеження у праві перетину кордону могло бути обмежене лише Законом України, а не листом голови Державної прикордонної служби України, який до того ж не був опублікований. Зазначає, що для проходження паспортного контролю 25 червня 2022 року не надав уповноваженій особі органу Державної прикордонної служби військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного з відміткою зняття його з військового обліку або надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки жодною нормою законодавства не встановлено, що при перетині кордону повинні надаватися вказані документи.
13.03.2023 відповідачем НОМЕР_1 прикордонним загоном (м. Чоп) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що ідентифікація осіб як таких, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, які обґрунтовують наявність підстав описаних статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», здійснюється виключно на підставі відповідних записів, здійснених у військово – облікових документах, для військовозобов`язаних – у військовому квитку або тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного. Відповідач вказує, що апелянт підміняє поняття – осіб, які «не підлягають призову на військову службу під час мобілізації» згідно абз. 11 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та осіб, яким надано право на перетин держаного кордону у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану згідно Постанови Кабінету міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
22.03.2023 третьою особою Адміністрацією Державної прикордонної служби України до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що  рішення про відмову в перетині кордону було винесено у відповідності до вимог ч.2 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль». Зауважує, що вказане рішення має одноразовий характер (акт індивідуальної дії), тобто при перетині державного кордону України громадянином України, у разі наявності документів, які надають право па перетинання державного кордону України у віковій категорії 18-60 років, така особа буде оформлена на перетинання державного кордону України в загальному порядку без скасування попередніх рішень про відмову в перетинанні державного кордону України. Отже, Адміністрація Державної прикордонної служби України вважає, що рішення від 25 червня 2022 року про відмову в перетині державного кордону України прийнято в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
В судовому засіданні апелянт надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В свою чергу, представники відповідача та третьої особи підтримали висновки викладені в рішенні суду першої інстанції, просили залишити оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи, суд приходить до  висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлені наступні обставини.
Позивач є громадянином України, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією паспорта громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_3 вид. 11.04.2018 року.
Дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 .   В пенсійному посвідченні було зазначено наступне: Вид пенсії - по інвалідності 3 гр. ЗАГАЛЬНЕ ЗАХВОРЮВАННЯ.
25 червня 2022 року у зв`язку з наміром перетнути державний кордон України у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)», ОСОБА_1 пред`явив для проведення паспортного контролю уповноваженій особі наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_3 вид. 11.04.2018 року, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 , видане 09 травня 2009 року, пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За наслідками проведеного паспортного контролю рішенням заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) капітаном ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)», громадянину України ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 було винесено Рішення про відмову у перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, так як згідно п. 3 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/20/22 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, було обмежено конституційні права і свободи людини і громадян, зокрема, передбачені статтею 33 Конституції України.
Не погодившись із таким рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції за захистом своїх прав.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Зазначене кореспондується також з положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-XII (Закон №3857). При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (Закон №389-VIII)  воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з ст. 2 Закону №389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Відповідно до ст.3 Закону №389-VIII військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
На підставі вищевказаної норми Закону 24.02.2022 року Головою ДПСУ було направлено директиву органам Держприкордонслужби "Про Указ Президента України ", де вказано наступне: Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022"Про введення воєнного стану, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, зокрема, передбачені статтею 33 Конституції України; З метою забезпечення оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості, проведення своєчасної та повної мобілізації, заборонити, на період дії правового режиму воєнного стану, виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.
Відповідно до ст.6 Закону №389-VIII в указі Президента України про введення воєнного стану зазначаються, крім іншого, вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 
Відповідно до ст. 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Згідно з ст. 20 Закону №389-VIII правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями Конституції України та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.
Пунктом 3 вказаного вище Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (Закон №3543).
Положеннями ст. 22 Закону №3543 визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період;
Відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-IV (Закон №661-IV)  на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.
Згідно ст. 2 Закон №661-IV основними функціями Державної прикордонної служби України є, в тому числі, здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.
Відповідно до ст. 3 Закон №3857 перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. 
Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI встановлено, що пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль» паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому, з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
Порядок перетинання громадянами України державного кордону визначають Правила, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (Правила).
Відповідно до п. 2 Правил у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Відповідно до п. 2-6 Правила, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відтак, особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану. Проте, для реалізації такого права вказана обставина повинна бути підтверджена належними доказами та документами.
Органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 Положення, є Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Пунктом 9 зазначеного Положення передбачено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року №921 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (Порядок №921). 
Згідно з п. 2 Порядку №921 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.
Відповідно до п. 16 Порядку №921 військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та таких військово-облікових документів: для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці; для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.
Пунктом 56 Порядку №921 передбачено, що про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.
Вказане кореспондується також з нормами Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого указом Президента України від 30 грудня 2016 року №582/2016.
Так, військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу в розумінні зазначеного вище Положення є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Апеляційний суд зазначає, що для проходження паспортного контролю ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного з відміткою зняття його з військового обліку або надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації уповноваженій особі органу Державної прикордонної служби не надав.
Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач при здійсненні перетину державного кордону 25 червня 2022 року не подав для паспортного контролю всіх необхідних документів для підтвердження наявності права перетину кордону в умовах воєнного стану, а тому відповідач правомірно відмовив у дозволі на його перетин.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в позові, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України суд ,-
                                                           ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року  у справі №260/2240/22 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 05.05.2023