ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" квітня 2023 р.                                         Справа№ 910/9123/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Іоннікової І.А. 
 
Розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС РЕЙЛ КАРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22 (суддя                 Лиськов М.О., м. Київ)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС РЕЙЛ КАРГО"
про стягнення 246 444,12 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,- 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - позивач/АТ"Українська залізниця") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС РЕЙЛ КАРГО" (далі - відповідач) про стягнення 246 444,12 грн, з яких: 241   735,44 грн - плата за користування вагонами та 4   708,68 грн - збір за зберігання вантажу.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №4557/22-0015 від 12.01.2021 та затримкою вагонів на коліях станції призначення Балівка, внаслідок чого були складені відомість ф. ГУ-46, нарахована плата за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, які відповідачем не сплачені.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО" на користь АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 246 444,12 грн - суми основного боргу та 3 696,66 грн. - судового збору.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване доведеністю позивачем підстав для стягнення плати за користування вагонами в сумі 241   735,44 грн за час затримки вагонів за відомістю форми ГУ-46 №№16039001, 160039002, 19039003 та збору за зберігання вантажу за накопичувальною карткою форми ФДУ-92 №№ 19039001 в сумі 4   708,68 грн.
Місцевий господарський суд дійшов до висновку про доведення матеріалами справи, що   прийняті до перевезення позивачем спірні вагони були затримані через скупчення на станції призначення вагонів вантажовласником і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, тобто з вини відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що позивачем дотримано порядок дій та складено відповідні акти на засвідчення вказаних обставин згідно вимог чинного законодавства, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчасного вивільнення ним колій станції призначення від вантажу, що прибув на його адресу, доказів відсутності своєї вини у затримці вагонів.
Суд першої інстанції зазначив, що розрахунки плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу здійснені позивачем правильно, відповідно до вимог чинного законодавства; відповідачем не доведено, що введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із прийнятим рішенням, ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО" (далі - скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Зокрема, узагальненні доводи скаржника зводяться до наступного::
- вина відповідача у затримці вагонів відсутня;
- факт затримки спірних вагонів свідчить про неналежне виконання позивачем своїх договірних зобов`язань щодо їх доставки відповідачу;
- затримка виникла з підстав введення позивачем Тимчасових обмежень щодо перевезень відповідно до Розпорядження ЦЦО/99, тобто з вини залізниці;
- нарахування та стягнення з відповідача плати за користування вантажними вагонами та збору з зберігання вантажу з час затримки вагонів, суперечить розпорядженню правління АТ «Укрзалізниці» №ЦМ-13/693 від 05.04.2022;
- лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є належним підтвердженням у спрощений спосіб форс   мажорних обставин (обставин непереборної сили);
- затримка спірних вагонів мала місце внаслідок дії обставин непереборної сили, про які позивач був обізнаний та повідомлений, та які виключають вину відповідача.
Крім того, скаржником було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначено про те, що у встановлений Договором строк відповідач не повідомив позивача про неможливість виконувати свої зобов`язання унаслідок дії обставин непереборної сили та не надав сертифікат ТПП України, який засвідчує форс-мажорні обставини. Відповідач не надав докази, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за Договором. Лист № ЦМ-13/693 від 05.04.2022 є локальним (внутрішнім) нормативним актом залізниці, який не вносить змін та/або доповнень до Статуту залізниць України та Правил перевезень вантажів. Відповідно позивач мав всі підстави нараховувати плату та збори. До того ж, плата та збори були нараховані до складення вказаного листа, отже його дія не може поширюватися на цей період. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2022 апеляційну скаргу ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО" у справі №910/9123/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.
Апеляційна скарга ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 у справі вирішено витребувати матеріали справи №910/9123/22, а розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху відкласти до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.
09.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/9123/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 у справі №910/9123/22 апеляційну скаргу ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22 - залишено без руху. Роз`яснено ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО", що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки шляхом подання заяви/клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22.
19.01.2023 на електрону адресу Північного апеляційного господарського суду від ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО" на виконання вказаної ухвали надійшла заява про усунення недоліків з клопотанням про поновлення процесуального строку.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023  задоволено клопотання ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення та поновлено ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22; відкрито апеляційне провадження у справі №910/9123/22; розгляд апеляційної скарги ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи;  зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження (повідомлення із електронною копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 про відкриття провадження у справі, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронні адреси учасників справи, зазначені в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування), а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 процесуальних строків на подачу заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом
Як убачається із матеріалів справи, 24.11.2020   між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця" (залізниця) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ ГРАНДІС» (власник колії)  було укладено договір «Про експлуатацію залізничної під`їзної колії Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ ГРАНДІС» при станції Балівка регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» №ПРМ/-20-527/НЮдч, відповідно до пункту 1 якого, згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів і на умовах договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику колії, що примикає до станції ТОВ «БЗ ЗБК» нецентралізованим стрілочним переводом №15 до колії №1 обмінного парку ТОВ «БЗ ЗБК» та через нецентралізований стрілочний перевід №9 до колії №6 ПрАТ «ПРОМАРМАТУРА», і обслуговується власним локомотивом.
Місцевий господарський суд встановив, що сторонами у справі (позивач - перевізник та відповідач-замовник)      шляхом обміну заявою №40-41429938/2021-0001 від 07.08.2020 про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору та повідомленням №40-41429938/2021-0001 від 07.08.2020 укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом (далі - Договір).
Відповідно до п.  1.1. предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, на дання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці по слуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) власного вагона перевізника не є орендною платою.
Положеннями п. 2.1.5 Договору визначено, що відповідач (замовник)      зобов`язався відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправника ми перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини.
В лютому 2022 року за накладними №№ 58552241, 95026340, 95108411, 95177846, 95193850, 95204616, 95210670, 95295309, 95298147, 95308938, 95316105, 95355087, 95358263, 95393773, 53224952, 58545732, 95102471, 95134334, 95253621, 95415030 залізницею було прийнято до перевезення на адресу одержувача ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО" порожні власні вагони.
За фактом затримки станцією Балівка у порядку, передбаченому п.9,10 розділу III Правил, складено відповідні акти про затримку вагонів форми ГУ-23 №№ 249, 253, 290, 291.
Як вказує позивач, останній не мав      можливості доставити спірні вагони на станцію призначення з огляду на знаходження на коліях вагонів, що прибули на адресу раніше та своєчасно не      забиралися ним на свою під`їзну колію. Дані факти засвідчено в актах загальної форми ф.ГУ-23 №№16039001, 160039002, 19039003 станції Кривий Ріг.
Виходячи з положень статей 46, 47, 119 Статуту залізниць України, одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що прибув на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом тощо). За несвоєчасне забирання вантажу справляються відповідні плата і збори.
На підставі актів форми форми ГУ-23 залізницею було розраховано плату за користування спірними вагонами в сумі 241 735,44 грн та збір за зберігання вантажу в сумі 4   708,68 грн за накопичувальною карткою ФДУ-92 №19039001.
Як вбачається з матеріалів справ, накопичувальну картку ФДУ-92 відповідачем було підписано із запереченням, згідно якого він не підтверджує нарахування плати за користування та збору за зберігання,      посилаючись на введений   Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022   воєнний стан.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Спірні правовідносини стосуються перевезення вантажів залізницею, а відтак, підпадають під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України, Глави 32 Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, та інших нормативних актів, прийнятих у відповідності до них та які регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Відповідно до положень частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статтею 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів) (стаття 71 Статуту залізниць України).
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частина 3 статті 909 Цивільного кодексу України).
Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України (далі - Статут), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
При цьому, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту).
На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).
Згідно зі статтею 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (з подальшими змінами) вантаж   матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі.
Згідно статті 46 Статуту залізниць України одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.
Статтею 119 Статуту залізниць України передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.
Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Як вбачається з матеріалів справи, за фактом затримки станцією Балівка у порядку, передбаченому п.9,10 розділу III Правил, складено відповідні акти про затримку вагонів форми ГУ-23 №№ 249, 253, 290, 291.
Матеріали справи свідчать, що позивач не мав      можливості доставити спірні вагони на станцію призначення з огляду на знаходження на коліях вагонів, що прибули на адресу раніше та своєчасно не      забиралися ним на свою під`їзну колію. Дані факти засвідчено в актах загальної форми ф.ГУ-23 станції Кривий Ріг.
Порядок та умови користування вагонами і контейнерами визначаються Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, відповідно до п. 2 яких за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи   суб`єкти підприємницької діяльності (вантажовласники) вносять плату.
Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/ приймання   контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (п. 3 Правил користування вагонами).
Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.
Пунктом 4 Правил користування вагонами встановлено, зокрема, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися   працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди   пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються   начальником   залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника   зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями. Відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках - два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.
Плата за користування нараховується за кожний вагон і контейнер після прийняття його залізницею від вантажовласника. У разі неповернення залізниці вантажовласником вагона (контейнера) протягом 15 діб після прийняття їх вантажовласником плата за користування за ці 15 діб, а потім за кожні 5 діб стягується, не очікуючи повернення вагона   (контейнера) (п. 5 Правил користування вагонами).
Відповідно до п. 6 Правил користування вагонами час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам,   установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні   подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими,   що   перебувають у користуванні вантажовласника.
Час користування вагонами на залізничних під`їзних коліях, що обслуговуються локомотивами власників колії, обчислюється з моменту їх передавання на передавальних коліях (п. 7 Правил користування вагонами).
У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками   станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (п. 8 Правил користування вагонами).
Про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці (п. 9 Правил користування вагонами).
Відповідно до пункту 13 Правил плата за користування стягується з вантажовласника також      у      разі      затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх      випадках, крім тих, які залежать від залізниці.
Розмір плати за користування вагонами і контейнерами в залежності від часу користування встановлюється згідно з чинним законодавством (п. 14 Правил користування вагонами).
Обставини, за якими вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами передбачені пунктом 16 Розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року №113, а саме:
а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що   спричинило   припинення   руху   на   залізничних під`їзних   коліях,   а   також через   стихійне   лихо   або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;
б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну   переробну спроможність; вказана максимальна переробна спроможність визначається за   договором   між   залізницею   і вантажовласником;
в)   у   разі   затримки   прийняття   залізницею   вагонів, які пред`явлено   їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці; час такої   затримки зазначається у   графі   "Примітки"   Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу   користування   вагонами   (контейнерами).
Причина звільнення   від   плати   за користування вагонами   і контейнерами зазначається у графі "Примітки" відомості   плати за користування вагонами (контейнерами).
Ставки за користування вагонами встановлені у таблиці 1 розділу V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009, відповідно до якого при визначенні часу користування вагонами і контейнерами час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.
Збірником тарифів передбачено погодинні ставки плати за користування вантажними вагонами від 1 до 45 годин окремо для випадків виконання однієї вантажної операції. Ставка плати за користування вантажними вагонами понад 45 годин становить 16 грн за кожну годину за 1 вагон незалежно від виду вантажної операції.
Збір за зберігання вантажу розраховується відповідно до п.2 Розділу III Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1).
За затримку на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення власних та орендованих вагонів з вини одержувача, відправника або власника (орендаря) вагонів залізниці сплачується плата в розмірі 50% ставок, зазначених у таблиці 1 (п. 5 розділу V Збірника тарифів).
Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2020,   передбачено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира складаються комерційні акти та акти загальної форми (п. 1 Правил складання актів).
Акти загальної форми ГУ-23 складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.
Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, не менш як двома особами (п. 3 Правил складання актів).
Обставини скупчення вагонів на станції Балівка  підтверджуються складеними у передбаченому законодавством порядку актами загальної форми ГУ-23, копії яких містяться у матеріалах справи.
Місцевим господарським судом проведено перевірку розрахунку позивача в частині розрахунку плати за користування вагонами на суму 241   735,44 грн та встановлено, що його виконано правильно.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача плати за користування вагонами в сумі 241   735,44 грн є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.
В силу приписів статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Між тим, відповідач не надав доказів в обґрунтування відсутності своєї вини в затримці вагонів на станції Балівка.
Порядок нарахування збору за зберігання вантажу визначено Правилами зберігання вантажів, затвердженими   наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644.
Виходячи з положень пункту 8 Правил зберігання вантажів, збір за зберігання у вагонах у разі      затримки з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується      незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних,      припортових станціях тощо).
Термін безоплатного зберігання обчислюється:
-         якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24- години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження;
-         при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу;
-   при затримці - з моменту затримки.
Відповідно до п.9 Правил зберігання вантажів факт затримки вантажу засвідчується акт загальної форми.
Збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом, визначеним пунктом 2 Розділу III Збірні тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого   Наказом Мінтрансзв`язку України від 26.03.2009 №317.
Пунктом 2.1 п.2 Тарифного керівництва № 1 передбачено окремі ставки збору:
-      при зберігання вантажів у вагонах - 4,0 грн. за одну тонну;
-      за зберігання рухового складу на своїх осях - 5,9 грн. за добу.
У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.
Відповідно до абзацу третього пункту 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.
На підставі актів форми форми ГУ-23 залізницею було розраховано плату за користування спірними вагонами в сумі 241      735,44 грн. та збір за зберігання вантажу в сумі 4      708,68 грн. за накопичувальною карткою ФДУ-92 №19039001.
Як вбачається з матеріалів справ, накопичувальну картку ФДУ-92 відповідачем було підписано із запереченням, згідно якого він не підтверджує нарахування плати за користування та збору за зберігання,      посилаючись на введений   Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022   воєнний стан.
Суд зазначає, що вказані твердження не можуть бути підставою для звільнення відповідача від плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, оскільки наведені обставини не підпадають під випадки звільнення від плати за користування вагонами, наведеними в пункті 16 Правил користування вагонами та контейнерами.
З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача збору за зберігання вантажу в сумі 4   708,68 грн.
Обґрунтовуючи звільнення від сплати належних залізниці платежів, відповідач посилається на офіційний лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, відповідно до якого засвідчено форс-мажорні обставини: військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президенту; підтверджено, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання яких форс-мажорних обставин.
В той же час, доводи відповідача про те, що порушення зобов`язання сталось з боку відповідача внаслідок дії форс-мажорних обставин судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Виходячи з наведених норм, наявність форс-мажорних обставин є підставою для звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від обов`язку виконання основного зобов`язання.
Нараховані позивачем та пред`явлені до стягнення плата за користуванням вагонами, збір за зберігання вантажу, збір за маневрову роботу, плата за охорону вантажу є основним зобов`язанням відповідача перед позивачем за надані йому послуги залізниці, а не відповідальністю відповідача. Враховуючи викладене, посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин не звільняє відповідача від обов`язку сплатити нараховані плату та збір та інші обов`язкові платежі.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні":
- Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово- промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно;
- форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду від 01.06. 2021 у справі № 910/9258/20 вказано, що у постановах Верховного Суду від 15 червня 2018 року зі справи № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого: статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Згідно з пунктом 6.2. договору "Про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом" сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 10 календарних днів з моменту їх виникнення, повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів.
Відповідно до пункту 6.3. договору доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України, уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, або торгово-промисловою палатою країни, на території якої мали місце такі обставини.
Отже, виходячи з наведених норм законодавства, умов Договору, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. Для засвідчення форс-мажору самого лише посилання на воєнні дії недостатньо, оскільки особа, що порушила зобов`язання повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Відповідачем не наданий сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за договором (відсутність підстав для сплати залізниці належних платежів).
Відтак, твердження відповідача про звільнення від сплати належних залізниці платежів (плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу, збору за маневрову роботу, плати за охорону вантажу,) з причин настання форс-мажорних обставин, а саме з початком військової агресії Російської федерації проти України та введенням військового стану, які були відомі позивачу, є необґрунтованим.
Як вже зазначалось вище, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (стаття 129 Статуту залізниць України).
Не приймає до уваги колегія суддів і доводи відповідача про запровадження комендантської години на території, на якій розташована станція відправлення/призначення як підставу для зменшення розміру нарахувань з огляду на наступне.
Правовою основою запровадження комендантської години є Конституція України, Закони України Про правовий режим воєнного стану, Про оборону України, відповідний указ Президента України, затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Комендантська година (заборонений час) - це заборона військовим комендантом в певний час доби й на певний час перебувати на вулицях та в громадських місцях мешканцям певного населеного пункту, де встановлено Президентом України воєнний/надзвичайний стан.
Механізм здійснення заходів під час запровадження комендантської години передбачено Порядком здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 № 573.
Відповідно до п. 7 цього Порядку, на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.
Відповідно до п. 11 цього Порядку, контроль за дотриманням особами комендантської години та спеціального режиму світломаскування здійснюється патрулями, які підпорядковуються коменданту.
Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 02.04.2022 (протокол № Ц-54/42 Ком.т) затверджено «Перелік виняткових умов, які є підставою для звільнення замовників послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів, від обов`язку вносити плату за користування вантажними вагонами і контейнерами та зборів/плат АТ «Укрзалізниця» під час дії воєнного стану в Україні» (далі - Перелік).
До підрозділів Укрзалізниці зміст рішення правління було доведено телеграфним розпорядженням № ЦМ-13/693 від 05.04.2022 директора департаменту комерційної роботи Укрзалізниці від 05.04.2022, на котре посилається скаржник, яким визначено Перелік виняткових умов, які є підставою для звільнення замовників послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів, від обов`язку вносити плату за користування вантажними вагонами і контейнерами та зборів/плат АТ «Укрзалізниця» під час дії воєнного стану в Україні.
В цих документах зазначається, що у разі виникнення затримок навантажених вагонів та контейнерів незалежно від їх власності, порожніх власних вагонів (контейнерів) або орендованих вагонів на своїх осях, під час перевезення на станціях відправлення, на підходах до станції призначення, в тому числі у «кинутих» поїздах чи затримок на станціях в очікуванні подачі вагонів (контейнерів) на під`їзні колії, до часу користування вагоном (контейнером) не включається час затримки вагону (контейнеру), що виник у випадках:
- введення перевізником тимчасових обмежень щодо станції призначення після прийняття вантажу перевізником до перевезення. В такому разі до часу користування вагоном не включається час з моменту введення тимчасових обмежень до моменту припинення дії таких обмежень або до моменту видачі наказу про переадресування вантажу;
- запровадження комендантської години на території, на якій розташована станція відправлення та/або станція призначення. В такому разі до часу користування вагоном не включається час дії комендантської години за місцезнаходженням станції;
- проведення бойових дій або тимчасової окупації збройними формуваннями Російської Федерації території, на якій розташована станція відправлення та/або станція призначення та/або будь-яка станція на шляху прямування. В такому разі до часу користування вагоном не включається час ведення бойових дій, тимчасової окупації території збройними формуваннями Російської Федерації, протягом якого була відсутня фактична можливість надання послуг перевізником;
- прийняття Державною митною службою України (або іншими органами державного контролю) рішення про простій працівників певних територіальних органів, у зв`язку з чим територіальні органи тимчасово не здійснюють митне та інше оформлення вантажів на станціях відправлення та призначення. В такому разі до часу користування вагоном не включається час безпосередньо пов`язаний з митним оформленням або отриманням інших дозволів та сертифікатів від органів державного контролю.
Такі обставини засвідчуються актом загальної форми ГУ-23, який складається згідно з Додатком 6 до Правил користування, із зазначенням конкретного опису обставин, що стали підставою для затримки вагонів та складання акту. Саме такий складений акт загальної форми ГУ-23 є підставою не враховувати в час користування вагоном час існування обставин, визначених Переліком.
Плата за користування вагонами нараховується відповідно до вимог Правил, з урахуванням зазначених вище обставин, які є підставою для звільнення від цієї плати.
Проте, акти загальної форми із зазначенням даних обставин не складались.
Натомість, як слідує з актів загальної форми ГУ-23 №№ 249, 253, 290, 29, які є первісними документами для подальшого нарахування належних платежів (плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу, збору за охорону), долучених до позовної заяви, передавання вагонів здійснювалось як у денний, так і у нічний час доби, тобто зазначене відповідачем прямо суперечить фактичним обставинам. Також, затримка вагонів відбулось з причин очікування подачі вагонів під вантажні операції з вини клієнта.
Як убачається із актів загальної форми ГУ-23 №№ 249, 253, 290, 29, останні не підписані зі сторони відповідача, однак відповідно до п. Правил складання актів такий акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, не менш як двома особами.
Вказані акти містять підписи двох працівників, а отже складані належним чином, і, відповідно, є належними доказами у розумінні ст. 76 ГПК України.
Крім того,   відповідачем не спростовано, що під час дії комендантської години виробничі підрозділи і позивача і відповідача, як і до початку повномасштабної воєнної агресії російської федерації, працюють у нічну зміну, і жодного впливу на виробничий процес сторін комендантська година не має, адже це не пов`язано з перебуванням працівників підприємства на вулицях і в громадських місцях.
При цьому, суд апеляційної враховує, рішення правління АТ "Укрзалізниця" від 02.04.2022    (протокол № Ц-54/42 Ком.т) є локальним (внутрішнім) нормативним актом залізниці, яке не вносить змін/доповнень до Статуту залізниць України та Правил перевезень вантажів.
Крім того, сторонами не були внесені відповідні зміни до спірного договору щодо ненарахування плати за користування вагонами за збору за зберігання вантажів під час дії комендантської години.
З огляду на зазначене,   доводи   скаржника щодо неправомірності нарахування плати за користування спірними вагонами без виключення часових проміжків, коли на території Дніпропетровської області діяла комендантська година, не ґрунтуються на нормах законодавства та суперечать фактичним обставинам справи.
Інші наведені    доводи скаржника, викладені в поданій ним апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову, у зв`язку з його доведеністю та обґрунтованістю.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22, та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "БГС РЕЙЛ КАРГО" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 дія оскаржуваного рішення була зупинена в силу приписів ч. 5 ст. 262 ГПК України, і за наслідками апеляційного розгляду рішення залишено без змін, а тому дія рішення   Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22 підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22 покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

          ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС РЕЙЛ КАРГО" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 у справі №910/9123/22.
4. Справу   №910/9123/22 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Т.І. Разіна 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                І.А. Іоннікова