ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/5047/21
Номер провадження 22-ц/818/996/23 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року      м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Мальованого Ю.М.,
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С., 
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року, у складі судді Аркатової К.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області про встановлення розміру заробітної плати, зобов`язання перерахувати розмір пенсії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області про встановлення розміру заробітної плати, зобов`язання перерахувати розмір пенсії.
Позов мотивований тим, що 23 січня 2020 року позивач звернувся із заявою до Шевченківського відділу Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області про нарахування йому пенсії за віком. 25 січня 2021 йому призначена пенсія. Під час призначення пенсії відповідачем не врахована його заробітна плата за період трудової діяльності з 08 лютого 1992 року по 10 грудня 1998 року по причині вилучення та знищення усіх фінансових документів підприємства за цей період. Відповідно до запису в трудовій книжці з 08 лютого 1992 року по 10 грудня 1998 року він займав посаду генерального директора Спільного підприємства «Метасл, Лтд» (далі - СП «Метасл, Лтд»). Згідно балансу підприємства його місячний дохід становив у 1997 році 10 000 грн (місячний дохід) * 40% (його частка статутного фонду) = 4 000 грн, а з урахуванням дивідендів від діяльності п`яти брокерських місць на фондових біржах Чехії та Латвії доход позивача наближався до 7 000 грн. У зв`язку з порушенням відносно нього чотирьох кримінальних справ (за якими він був повністю реабілітований) на час перебування під слідством і судом у період з 28 січня 1998 року по 05 квітня 2004 року у нього були вилучені та незаконно знищені печатка і уся бухгалтерська документація зазначеного підприємства. 
У період з 28 травня 1998 року по 28 травня 2003 року (час незаконного засудження та ведення безпідставних слідчих дій) держава Україна визнала позивача невинним та сплатила йому моральну шкоду в сумі 144 342 грн, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 1998 року № 697 враховуєтеся як заробіток для нарахування пенсії. Крім того, згідно акту по догляду за дитиною – інвалідом до 16 років він здійснював такий догляд до 11 травня 2004 року. Проте з невідомих йому причин період з 01 січня 2004 року по 11 травня 2004 року не доданий і не врахований до його пенсійного стажу. Добровільно перераховувати пенсію відповідач відмовляється.
У травні 2021 року позивач уточнив позов та просив суд:
-зарахувати строк з 01 січня 2004 року по 11 травня 2004 року до його пенсійного стажу;
-для розрахунку суми пенсії за 60 місяців взяти строк з 28 травня 1998 року по 28 травня 2003 року з доходом у 10 000 грн на місяць; 
-зобов`язати відповідача застосувати значення граничного розміру для коефіцієнта заробітної плати у 15, або 30 прожиткових мінімумів, враховуючи строк його перебування під вартою, багаторічне безпідставне перебування під слідством та запобіжними заходами та 23-річне заняття правозахисною діяльністю з метою особистого захисту;
-перерахувати розмір пенсії з урахуванням визначеного судом заробітку за період з 28 травня 1998 року по 28 травня 2003 року і з дня подання документів для призначення йому пенсії за віком, тобто з 01 лютого 2020 року.
17 травня 2021 року Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області подало відзив на позов, в якому просило відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Відзив мотивовано тим, що позивач не надав до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області необхідних документів на підтвердження наявності у нього трудового стажу достатнього для призначення пенсії за віком з 23 січня 2020 року, тому у призначенні пенсії з дати звернення йому було відмовлено. Повторно ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії 25 січня 2021 року. На підставі доданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача склав 27 років 08 місяців 01 день і йому було призначено пенсію за віком. Пенсію позивачу обчислено з урахуванням заробітної плати для обчислення пенсії 3153,47 (0,34582 * 9118,81) за період роботи з 01 липня 2000 року по 31 грудень 2003 року та з 01 липень 2007 року по 31 березень 2009 року. В електронній пенсійній справі наявна довідка про заробітну плату від 27 січня 2020 року видана Харківським національним університетом ім. Каразіна за період роботи з 01 січня 1985 року по 31 грудня 1990 року. Акт про результати перевірки вищезазначеної довідки не надходив. Оскільки позивач не надав довідку про заробітну плату, видану підприємством на якому працював ОСОБА_1 або довідку управління праці та соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій про заробітну плату виходячи з мінімальної тарифної ставки посадового окладу за відповідною або аналогічною професією (посадою), пенсійний фронд при нарахуванні позивачу пенсії не мав підстав для застосовування положень Постанови КМУ № 919 від 05 липня 2006 року. Крім цього в реєстрі осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відсутні дані про ОСОБА_1 , як про непрацюючу особу, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю у період з 01 листопада 2004 року по 31 жовтня 2020 року. Вважають, що пенсія позивачу обчислена та виплачена відповідно до вимог чинного законодавства України. 
Рішенням Дзержинського  районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року позов задоволено частково. 
Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пенсійного стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною інвалідом ОСОБА_2 , 1988 року народження, з 01 січня 2004 року по 11 травня 2004 року.
Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня подання документів про призначення пенсії за віком, тобто з 01 лютого 2020 року з урахуванням заробітку за період з 28 травня 1998 року по 28 травня 2003 року. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  позивачем підтверджено статус сина ОСОБА_2 дитини – інваліда, що потребує стороннього догляду, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині та зарахування до пенсійного стажу позивача строк з 01 січня 2004 року по 11 травня 2004 року підлягають задоволенню. Відсутність цих даних в реєстрі застрахованих осіб не є підставою для відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періоду догляду за дитиною інвалідом до пенсійного стажу. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від наявності в електронній пенсійній справі довідки про заробітну плату, що видана підприємством, установою, організацією, де працювала особа, або їх правонаступником та довідки управління праці та соціального захисту населення за період з 08 лютого 1992 року по 10 грудня 1998 року. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у поданих документах. У зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня подання документів про призначення пенсії за віком, тобто з 01 лютого 2020 року з урахуванням заробітку за період з 28 травня 1998 року по 28 травня 2003 року підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визначення розміру доходу 10000 грн за період з 28 травня 1998 року по 28 травень 2003 року та зобов`язання відповідача застосувати значення граничного розміру для коефіцієнта заробітної плати у 15, або 30 прожиткових мінімумів, зазначив, що суд уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, та не може перебирати на себе функції, що належать до відання суб`єкта владних повноважень.
11листопада 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині встановлення суми заробітної плати та ухвалити в цій частині нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що він звернувся з рішенням суду першої інстанції від 20 жовтня 2021 року до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області, однак йому було повідомлено, що перерахунок пенсії буде здійснений після того як суд встановить суму заробітної плати з якої треба зробити перерахунок. Письмової відповіді надано не було. Вважає, що не визначивши розмір його заробітної плати з 28 травня 1988 року по 28 травень 2003 року, суд фактично не вирішив спір по суті, оскільки ухвалив рішення що неможливо виконати.
16 листопада 2021 року Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована доводами які є аналогічними доводам відзиву на позовну заяву.
14 грудня 2021 року Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просило відмовити у задоволенні позову. 
Відзив мотивовано доводами які є аналогічними доводам відзиву на позовну заяву та апеляційну скаргу.
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року провадження у справі закрито.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що розгляд справи за заявленим ОСОБА_1 позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Постановою Верховного суду від 29 березня 2023 року постанову Харківського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що між сторонами має місце публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу, а отже такий спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Однак, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі № 520/5099/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту та зобов`язання вчинити певні дії повернуто. У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з таким же позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив встановити розмір заробітної плати в сумі 5 000 грн за період трудової діяльності з 08 лютого 1992 року по 10 грудня 1998 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати пенсію з урахуванням зазначеного розміру заробітної плати позивача. В травні 2021 року позивач уточнив позов, змінивши формулювання вимоги щодо зарахування у строк його трудової діяльності періоду з 28 травня 1998 року по 28 травня 2003 року до пенсійного стажу та розміру заробітної плати за цей період, а також доповнив підстави для перерахунку пенсії. Оскільки, конфлікт юрисдикцій не допускається, суд касаційної інстанції визначив, що розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства.
       В квітні 2023 року справа надійшла до Харківського апеляційного суду.
В судове засідання апеляційного суду представник Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області не з`явився.
Судова повістка-повідомлення про розгляд справи 01 червня 2023 року, надіслана апеляційним судом на адресу Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області відповідачем отримано 10 травня 2023 року (т. 2, а.с. 94). 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив рішення суду в частині відмови у задоволенні заявлених вимог скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, проти апеляційної скарги відповідача заперечував, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Матеріали справи свідчать, що 23 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення йому пенсії за віком (т. 1 а.с. 28). 
Відповідно до рішення Відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області № 321 від 27 січня 2020 року, страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення склав 23 роки 4 місяці 20 днів, однак відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 27 років. У зв`язку з чим, відсутні підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком (т. 1 а.с. 30). 
25 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення йому пенсії за віком (т. 1 а.с. 49). 
Пенсію ОСОБА_1 призначено з 25 січня 2021 року (т. 1 а.с. 52).
Згідно довідки МСЕК № 650611 від 04 вересня 2014 року дитина позивача - ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з 19 серпня 2014 року, інвалідність з дитинства безстроково (т. 1 а.с. 76).
Згідно висновку № 582 від 21 червня 2004 року лікарської комісії щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, ОСОБА_2 , 1988 року народження, інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу, установленої 17 червня 2004 року, проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за станом психічного здоров`я ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду (т.1 а.с.78).
Відповідно до висновку № 151 від 27 квітня 2005 року лікарської комісії щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, ОСОБА_2 , 1988 року народження, інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу, установленої 17 червня 2004 року, проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за станом психічного здоров`я ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду (т. 1 а.с. 77).
Згідно листа Харківської місцевої прокуратури № 1 від 05 червня 2020 року на запит пенсійного фонду від 18 травня 2020 року, постановою заступника прокурора Дзержинського району м. Харкова від 30 січня 1997 року скасовано постанову о/у ВДСБЕЗ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області про відмову в порушення кримінальної справи від 01 березня 1996 року та порушено кримінальну справу за фактом заволодіння ОСОБА_1 майном ТОВ «Карбон ЛТД» за ознаками злочину передбаченого частиною 3 статті 83 КК України 1960 року (кримінальна справа № 60970547).
Вказана кримінальна справа 09 липня 1997 року закрита постановою слідчого СВ Дзержинського РВ, проте постановою помічника прокурора м. Харкова постанова про закриття кримінальної справи скасована та справу направлено на додаткове розслідування.
Крім того, 29 жовтня 1999 року порушена кримінальна справа за фактом заволодіння ОСОБА_1 коштами ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 143 КК України 1960 року (кримінальна справа № 60991707).
Постановою від 30 жовтня 1999 року вказані кримінальні справи об`єднані в одне провадження за № 60991707.
31 січня 2000 року слідчим СВ Дзержинського РВ Смирнову В.І. пред`явлено обвинувачення за статтею 86-1, частиною 2 статті 143 КК України 1960 року.
16 лютого 2000 року кримінальна справа № 60991707 постановою заступника прокурора Дзержинського району м. Харкова закрита у зв`язку з відсутністю складу злочину у діях ОСОБА_1 на підставі статті 6 пункту 2, статті 100 КПК України в редакції 1960 року (т.1 а.с. 35).
Згідно довідки Полтавського слідчого ізолятора № 23 від 30 листопада 2001 року ОСОБА_1 звільнений з вказаної установи за ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 листопада 2001 року на підставі пункту 2 статті 6 КПК України (т. 1 а.с.40).
Відповідно до листа прокуратури Київського району м. Полтави від 05 квітня 2004 року № 97710012 постановою слідчого закрито кримінальну справу № 97710012 за частиною 4 статті 190, частиною 2 статті 364, частиною 3 статті 27, частиною 2 статті 366 КК України у зв`язку з недоведеністю участі ОСОБА_1 у вчиненні вказаних злочинів (т. 1 а.с. 40 зворот).
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2007 року позов ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, КП «Полтавський м`ясокомбінат», Управління казначейства України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури задоволено частково. Стягнуто з Управління державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 4342 грн, моральну шкоду в розмірі 10000 грн, витрати на юридичну допомогу 55000 грн. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення (т. 1 а.с. 42-43). 
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2008 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2007 року змінено. Стягнуто з Управління державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 45000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1 а.с. 44-45).
Ухвалою Верховного суду України від 03 червня 2009 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2007 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2008 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 55000 грн витрат на правову допомогу та відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4342 грн скасовано, заяву в цій частині залишено без розгляду. В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін (т.1 а.с.46-47).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
В свою чергу пунктом 6 частини 1статті 92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі Закону №1058-IV ) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу 9 частини 1 статті 11  Закону №1058-IV  загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягає один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.
Відповідно до пункту "ж" статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Згідно пункту "є" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Порядок встановлення часу догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлений пунктом 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, а саме зазначений час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).
Акт   обстеження   фактичних   обставин   здійснення догляду складається органами   Пенсійного   фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.
Відповідно до абзацу 8, підпункту 5 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV ).
Таким чином, акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду не є єдиним документом, що підтверджує факт догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років, а одним із документів, на підставі якого можливо встановити право особи на зарахування періоду догляду за дитиною до страхового стажу, що дає право на пенсію.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17.07.2018 у справі № 682/1212/16-а та постанові від 23 квітня 2019 року у справі № 593/1452/16-а.
При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 у справі № 197/1013/16-а, складення Акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду є безпосереднім обов`язком органу Пенсійного фонду України.
Отже, невиконання суб`єктом владних повноважень свого обов`язку щодо складання документа, що підтверджує час догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років не може бути підставою для позбавлення особи соціальних гарантій на отримання пенсійних виплат. 
Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області про відсутність даних в реєстрі осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню про ОСОБА_1 , як про непрацюючу особу, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю у період з 01 листопада 2004 року по 31 жовтня 2020 року, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відсутність в реєстрі цих відомостей не є безумовною підставою для відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періоду догляду за дитиною інвалідом до пенсійного стажу.
Із наведеного вбачається, що до страхового стажу особи має зараховується період, в якому непрацюючі працездатні особи доглядають дитину-інваліда віком до 16 років, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем надано докази перебування його дитини на інвалідності у спірний період, тому відмова відповідача зарахувати цей період при призначенні пенсії є протиправною.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні підтверджується довідками МВС та/або довідками правоохоронних органів і зараховується до трудового стажу за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку).
У разі відсутності документів, зазначених в абзаці першому цього пункту, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні може бути встановлено в судовому порядку.  Робота засуджених підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2007 року, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2008 року, ухвалою Верховного суду України від 03 червня 2009 року встановлено, що ОСОБА_1 з лютого 1992 року по грудень 1998 року займав посаду генерального директора СП «Металс, ЛТД».
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи підтвердження періоду роботи позивача з 08 лютого 1992 року по 10 грудня 1998 року в СП «Металс, ЛТД», висновок суду першої інстанції про протиправність не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача є правильним.
Доводи відповідача стосовно відсутності підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача через відсутність відомостей про суму нарахованої заробітної плати та сплату страхових внесків не ґрунтуються на законі.
Статтею 7 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (надалі Закон № 266/94-ВР),  що є спеціальним по відношенню до Закону №1058-IV, передбачено, що термін перебування під вартою, термін відбуття покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу.
Зазначене не суперечить приписам ст. 8 Закону № 266/94-ВР, яким визначено, що період, протягом якого позивач не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), прирівнюються до роботи, яка передувала незаконному притягненню до кримінальної відповідальності.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при призначенні пенсії, період з 08 лютого 1992 року по 10 грудня 1998 року повинен бути врахованим до загального трудового стажу ОСОБА_1 під час призначення пенсії, у відповідності до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", через що позовні вимоги в цій частині є підставним та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Крім того, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене у залежність від документів, які неможливо отримати у зв`язку з їх знищенням в ході проведення слідчих дій. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що він звернувся з рішенням суду першої інстанції від 20 жовтня 2021 року до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області, однак йому було повідомлено, що перерахунок пенсії буде здійснений після того як суд встановить суму заробітної плати з якої треба зробити перерахунок, суд апеляційної інстанції не приймає з таких підстав.
За приписами ст. 5 Закону N 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Частиною 2 ст. 40 Закону N 1058-IV встановлено порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.
У редакції Закону N 1058-IV, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, зазначена формула була такою:
Зп = Зс х (Ск : К), де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;
Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії;
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 +... + Кзn);
К - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
У разі відсутності на момент призначення пенсії даних про середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, за попередній рік для визначення заробітної плати (доходу) враховується наявна середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяці попереднього року з наступним перерахунком заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії після отримання даних про середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії.
Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою:
Кз = Зв : Зс, де:
Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;
Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);
Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).
Сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), визначається за формулою:
Зв = З + Зд, де:
Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);
З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);
Зд - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, розрахована виходячи із передбаченої частиною 3 статті 24 цього Закону доплати, за місяць, за який визначається коефіцієнт заробітної плати (доходу), і яка визначається за формулою:
          Д
Зд = --------- х 100 %, де
           Т   

Д - сума доплати, здійснена відповідно до частини 3 статті 24 цього Закону;
Т - розмір страхового внеску до солідарної системи у відповідному місяці.
У разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою працівників, зайнятих у галузях економіки України, відповідного року (кварталу).
У разі відсутності на момент призначення пенсії даних про щомісячну середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, за попередні місяці для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) враховується щомісячна середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за наявний попередній місяць з наступним перерахунком коефіцієнта заробітної плати (доходу) після отримання даних про щомісячну середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць (місяці), що передує зверненню за призначенням пенсії.
Частинами 2 та 4 ст. 24 Закону N 1058-IV встановлено, - страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Приписами ст. 7 Закону N 266/94-ВР, яким визначено, що час, протягом якого громадянин не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу. 
Із матеріалів справи вбачається, що позивач з моменту його реабілітації та до моменту прийняття УПФУ рішення про призначення йому пенсії за віком не працював, тому при призначенні пенсії період з 28.05.1998 року по 28.05.2003 року може бути прирівняним до будь-якого періоду роботи, яка передувала незаконному притягненню позивача ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року N 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за N 1566/11846, для обчислення пенсії подається довідка про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу, а починаючи з 01.07.2000 року індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2.
Зазначені довідки (до 01.07.2000 року) видаються на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату підприємством установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
Положення зазначеного Порядку в повному обсязі проецируються з приписами абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону N 1058-IV.
При цьому, колегія суддів зазначає, що реалізація такого права позивача ОСОБА_1 можлива лише при виконанні приписів абз. 1 ч. 1 ст. 40 Закону N 1058-IV про те, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.
Належних доказів щодо розміру отримуваної за спірний період щомісячної середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески, позивач суду не надав.
Разом з тим, матеріали справи свідчать, що суттю вимог позивача ОСОБА_1 є зобов`язання відповідача взяти для розрахунку суми пенсії за 60 місяців строк з 28.05.1998 року по 28.05.2003 року з доходом у 10 000 грн. на місяць.
З урахуванням вищезазначеного, такі позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин.
Інші доводи апеляційних скарг на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
       
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Головуючий                                                 Ю.М. Мальований

Судді                                                                І.В. Бурлака 

                                                                       В.Б. Яцина