ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1855/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О., 
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу                               Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року (головуючий суддя – Сіпака А.В.)  в адміністративній справі

за позовом                                          ОСОБА_1 

до                                                   Головного управління ДПС у Запорізькій області

про                                                   визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - Відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.09.2021 №0836490-2405-0830, яким визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в розмірі 8133,01 грн.
В обґрунтування адміністративного позову, зокрема, зазначено про те, що у власності Позивача протягом 2020 року дійсно перебував житловий будинок площею 292,2 кв.м. Водночас, на думку Позивача, під час прийняття спірного рішення Відповідачем не було враховано те, що рішенням Запорізької міської ради від 26.02.2016 №30 внесено зміни до Положення про податок на майно, та встановлено нульову ставку податку на об`єкти житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб та загальна площа яких не перевищує 250 кв.м. (для житлового будинку/будинків). За таких обставин, Позивач вважає, що оскільки загальний розмір площі належного йому житлового будинку не перевищує 250 кв.м, то Відповідачем неправильно визначено об`єкт оподаткування податком на нерухомість.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року по справі №280/1855/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 08.09.2021 №0836490-2405-0830 в частині нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в сумі 6139,90 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що судом першої інстанції безпідставно застосовано Положення про податок на майно, затверджене рішенням Запорізької міської ради №5 від 28 січня 2015 року, позаяк Податковим кодексом України не передбачено зміни розміру зменшення бази оподаткування об`єктів житлової нерухомості, адже орган місцевого самоврядування мав право зменшити ставку податку відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу, а не збільшувати пільгову базу оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку.  За таких обставин, відповідач вважає, що оскільки загальна площа житлової нерухомості позивача складає 292,2 кв.м, то при здійсненні розрахунку, до загальної площі будинку підлягає застосуванню лише пільга у вигляді зменшення об`єкту оподаткування на 120 кв.м, згідно з пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, відповідно контролюючим органом правомірно прийнято спірне податкове повідомлення-рішення на суму 8133,01 грн (292,2 кв.м – 120 кв.м) х 47,23). 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що в даному випадку, Запорізькою міською радою не зменшувалась база оподаткування, відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, а встановлювалась спеціальна пільга, відповідно до повноважень, які делеговані за пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України. Так, рішенням Запорізької міської ради №30 від 26.02.2016 встановлено нульову ставку податку для квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв.м, та для будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв.м. Отже, рішенням Запорізької міської ради №30 від 26.02.2016 встановлено нульову ставку податку для будинку загальна площа якого не перевищує 250 кв.м. З огляду на вказане, на думку Позивача, сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, яка мала бути нарахована йому за об`єктом житлової нерухомості мала становити ((292,2 кв.м – 250 кв.м (пільга) х 47,23 = 1993,11 грн. Крім того, у вказаному відзиві на апеляційну скаргу Позивач просив суд розглядати дану справу без його участі за наявними документами.
Позивач, який був належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив.
За таких обставин, з урахуванням думки представника Відповідача колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі учасників справи, які не з`явились.
В судовому засіданні представник Відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника Відповідача, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності ОСОБА_1 є власником об`єкту житлової нерухомості: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 292,2 кв.м, житлова площа 108,4 кв.м (а.с. 9).
08.09.2021 контролюючим органом сформовано податкове повідомлення рішення №0836490-2405-0830, яким Позивачу визначено зобов`язання за 2020 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 8133,01 грн (а.с. 8).
Правомірність податкового повідомлення-рішення від 08.09.2021 №0836490-2405-0830 є предметом судового розгляду у даній справі.
Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Запорізької міської ради від 26.02.2016 № 30 встановлено пільгу у вигляді нульової ставки податку для будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв.м. З огляду на те, що житлове приміщення Позивача не перевищує 250 кв.м, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для визначення Позивачу податкового зобов`язання відсутні.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі – ПК України) платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з п.п. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: 
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; 
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; 
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
З аналізу наведених норм слідує, що фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості, зокрема у 2020 році, податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку.
28.01.2015 рішенням Запорізької міської ради №5 «Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) (далі – Положення).
Відповідно до п. 2 цього Положення, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в т.ч. нерезиденти які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до п. 2.2.1 Положення, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.2.3.1 Положення).
Рішенням Запорізької міської ради від 26.02.2016 №30, абзац 1 підпункту 2.5.2 пункту 2.5 частини 2 Положення після слів «за 1 кв. метр бази оподаткування» доповнено словами «за винятком об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, для яких встановлюється нульова ставка податку, а саме:
- квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. метрів;
- будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв. метрів;
- різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), загальна площа яких не перевищує 370 кв. метрів».
Таким чином, рішенням Запорізької міської ради від 26.02.2016 № 30 встановлено пільгу у вигляді нульової ставки податку, зокрема для будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв. метрів.
Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що застосування встановленої у рішенні Запорізької міської ради від 26.02.2016 №30 пільги у вигляді нульової ставки податку не має наслідком зменшення бази оподаткування, як це передбачено підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України, тобто при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, від загальної площі об`єкта житлової нерухомості (бази оподаткування) не віднімаються визначені у доповненому абзаці 1 підпункту 2.5.2 пункту 2.5 частини 2 Положення розміри загальної площі об`єктів житлової нерухомості.
Натомість, Позивач, при здійсненні власного розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, від бази оподаткування (292,2 кв.м) віднімав розмір загальної площі об`єктів житлової нерухомості визначеного у доповненому абзаці 1 підпункту 2.5.2 пункту 2.5 частини 2 Положення (250 кв.м), після чого зменшену на 250 кв.м базу оподаткування множив на ставку податку (47,23), внаслідок чого отримав суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 1993,11 грн, що свідчить про помилковість такого розрахунку.
Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами підтверджено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності ОСОБА_1 є власником об`єкту житлової нерухомості, а саме житлового будинку загальною площею 292,2 кв.м, що не заперечується учасниками справи.
Однак, суд першої інстанції помилково визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними належними та допустимими доказами, зокрема щодо того, що житлове приміщення Позивача не перевищує 250 кв.м, що призвело до помилкового висновку суду про відсутність підстав для визначення Позивачу податкового зобов`язання.
Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи, що ОСОБА_1 протягом 2020 року був власником об`єкту житлової нерухомості (будинку) загальною площею 292,2 кв.м, яка перевищує 250 кв.м., колегія суддів дійшла висновку, що підстави для застосування до об`єкту житлової нерухомості Позивача пільги, встановленої рішенням Запорізької міської ради від 26.02.2016 №30, у вигляді нульової ставки податку, яка застосовується лише для будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв.м, відсутні.
Водночас Відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення від 08.09.2021 №0836490-2405-0830, здійснив правильний розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який має сплатити Позивач за 2020 рік, а саме: (292,2 кв.м (база оподаткування) – 120 кв.м (зменшення бази оподаткування відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України) х 47,23 (ставка податку) = 8133,01 грн, що свідчить про відсутність підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.
Щодо посилань Позивача на інформацію, розміщену на офіційному порталі Державної податкової служби України, відповідно до якої: «Якщо у власності фізичної особи перебуває квартира (квартири), загальна площа яких не перевищує 120 кв. м, то податок не сплачується. При перевищенні цієї граничної межі (120 кв.м) податок не сплачується з 60 кв.м (пільга згідно Податкового кодексу), залишок метражу оподатковується за ставкою – 47,23», колегія суддів звертає увагу на те, що вказана інформація підтверджує правильність висновків суду апеляційної інстанції у цій справі стосовно того, що у зв`язку з перевищенням загальної площі будинку Позивача граничної межі (250 кв.м, визначеної у доповненому абзаці 1 підпункту 2.5.2 пункту 2.5 частини 2 Положення), податок не сплачується лише за 120 кв.м (пільга, встановлена ПК України), а залишок метражу оподатковується за ставкою – 41,73, та відповідно становить 8133,01 грн (292,2-120)=172,2х47,23).
Стосовно доводів Позивача про порушення Відповідачем строку прийняття та направлення спірного податкового повідомлення-рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ПК України податкові повідомлення-рішення про сплату суми податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу, до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 08.09.2021 №0836490-2405-0830 прийнято за податковий період - 2020 рік, тобто з порушенням строку, встановленого пп. 266.7.2 п. 266.7 ПК України.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що для платників нормами ПК України закріплено, що визначені податковими повідомленнями-рішеннями суми підлягають сплаті протягом 60 календарних днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення, та терміни надіслання податкового повідомлення-рішення не мають юридичного значення для платника податків, оскільки з дати його отримання не зменшується строк, протягом якого триває обов`язок по сплаті за податковим повідомленням - рішенням, зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про фактичну зміну контролюючим органом строків сплати податку на нерухоме майно. 
Окрім того, затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом у встановлений пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України строк оскаржуваного податкового повідомлення - рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про порушення процедури  його направлення (вручення), яка не змінює суті спірного рішення та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.
З аналізу зазначеного слідує, що платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення - рішення з нарахованим податковим зобов`язанням після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється лише від відповідальності за несвоєчасну сплату такого зобов`язання, проте не звільнений від його сплати в цілому на цій підставі.
Таким чином, сам факт порушення контролюючим органом строків прийняття та направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку своєчасної сплати суми податку (протягом 60 календарних днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.11.2018 у справі №808/144/18.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними письмовими доказами, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 04.07.2022 підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року по справі №280/1855/22 – скасувати.
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена  19 квітня 2023 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова