Ухвала
Іменем України
 
24 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 947/25745/22
провадження № 61-5179ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Кутурланова О. В., Приходько Л. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком.
Разом із позовом, до суду подана заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового графіку зустрічей батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_4 :
- кожного тижня з суботи з 10 год 00 хв до неділі 18 год 00 хв, з правом перебувати за місцем проживання батька, з тим, що батько забирав і повертав дитину за місцем її фактичного проживання або за іншою адресою за домовленістю батьків;
- щороку у липні протягом 14 днів проводити спільний відпочинок кожного року, а також 3 дні у період зимових свят з 31 грудня по 8 січня за домовленістю батьків без присутності матері;
- щороку в день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 - проводити з дитиною протягом  2-х годин за попередньою домовленістю між батьками;
- святкування Нового року з 31 грудня по 01 січня почергово проводити з кожним з батьків, з урахуванням, того що попередній Новий рік дитина провела з матір`ю;
- проводити дні народження членів сім`ї, а саме: батька - ІНФОРМАЦІЯ_2, бабусі - ІНФОРМАЦІЯ_3, дідуся - ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року без обмеження в часі та місця, з можливістю ночівлі за місцем проживання батька, враховуючи думку та стан здоров`я дитини.
Також просив заборонити ОСОБА_2 перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 шляхом блокування та ігнорування мобільного зв`язку з батьком, будь-яких повідомлень в додатках, месенджерах, адресованих дитині до набрання рішенням законної сили.
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 .
Заяву позивач мотивував тим, що у липні 2019 року шлюб між сторонами був розірваний, син залишився проживати з матір`ю. З вересня 2019 року по 24 лютого 2022 року позивач мав можливість вільно спілкуватися та зустрічатися з сином, приймати участь у його вихованні. Проте з 24 лютого 2022 року відповідач, спровокувавши конфліктну ситуацію, чинить йому перешкоди у зустрічах з дитиною.
З урахуванням викладеного вважав, що зустрічі з дитиною відповідно до запропонованого ним графіку будуть сприяти підтриманню близьких родинних стосунків, психоемоційному зв`язку дитини з батьком, зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду щодо визначення місця проживання дитини з батьком.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову за своїм змістом є самостійними позовними вимогами. Суд вказав, що між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання спільної дитини. Цей спір не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову в спосіб, визначений позивачем. За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування або судом пред`явлення відповідного позову, а не шляхом звернення з заявою про забезпечення позову.
Постановою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022року скасовано та прийнято у справі нову постанову. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи місяця з 12 год 00 хв до 18 год 00 хв, з правом перебування дитини за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову ОСОБА_4 відмовлено.
Апеляційний суд дійшов висновку, що застосування зазначеного способу забезпечення позову відповідає найкращим інтересам дитини, а також є співмірними із заявленими позовними вимогами. Разом із цим, апеляційний суд дійшов висновку, що інші заявлені ОСОБА_1 вимоги щодо забезпечення позову у спосіб встановлення тимчасового графіку батька з сином щороку у липні протягом 14 днів проводити спільний відпочинок кожного року, а також 3 дні у період зимових свят з 31 грудня по 8 січня за домовленістю батьків без присутності матері; щороку в день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 - проводити з дитиною протягом 2-х годин за попередньою домовленістю між батьками; святкування Нового року з 31 грудня по 01 січня почергово проводити з кожним з батьків, з урахуванням, того що попередній Новий рік дитина провела з матір`ю; проводити дні народження членів сім`ї, а саме: батька - ІНФОРМАЦІЯ_2, бабусі - ІНФОРМАЦІЯ_3, дідуся - ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року без обмеження в часі та місця, з можливістю ночівлі за місцем проживання батька, враховуючи думку та стан здоров`я дитини, задоволенню не підлягають, як такі, що не відповідають меті запровадження заходів забезпечення позову та перебувають поза межами вирішення питання про забезпечення позову.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у січні 2023 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову в оскаржуваній частині.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, зокрема шляхом зобов`язання відповідачки: щороку у липні протягом 14 днів проводити спільний відпочинок кожного року, а також 3 дні у період зимових свят з 31 грудня по 8 січня за домовленістю батьків без присутності матері; щороку в день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 - проводити з дитиною протягом  2-х годин за попередньою домовленістю між батьками; святкування Нового року з 31 грудня по 01 січня почергово проводити з кожним з батьків, з урахуванням, того що попередній Новий рік дитина провела з матір`ю; проводити дні народження членів сім`ї, а саме: батька - ІНФОРМАЦІЯ_2, бабусі - ІНФОРМАЦІЯ_3, дідуся - ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року без обмеження в часі та місця, з можливістю ночівлі за місцем проживання батька, враховуючи думку та стан здоров`я дитини, оскільки неповно оцінив вказану заяву, співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, обставини, що зумовили звернення з вказаною заявою.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Вивчивши касаційну скаргу, зміст постанови Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Зазначені висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 20 травня 2021 року у справі № 640/29749/20.
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша - третя статті 157 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
З огляду на вказані норми матеріального права, батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.
Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням віку дитини та права батька на особисте спілкування з сином, за відсутності обставин, які обмежують право на таке спілкування, суд апеляційної інстанції виходив з необхідності поновлення та підтримання контакту батька з дитиною на час розгляду спору по суті. Зустрічі батька з дитиною кожної суботи місяця з 12 год 00 хв до 18 год 00 хв, з правом перебування дитини за місцем проживання позивача будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків ОСОБА_1 з його малолітнім сином, що відповідатиме законним інтересам батька і дитини та може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про встановлення місця проживання дитини з батьком. Разом із цим, інші заявлені вимоги про забезпечення позову, апеляційний суд визнав такими, що не відповідають меті запровадження заходів забезпечення позову та перебувають поза межами вирішення питання про забезпечення позову.
Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що зустрічі батька з дитиною кожної суботи місяця з 12 год 00 хв до 18 год 00 хв, з правом перебування дитини за місцем проживання позивача є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про встановлення місця проживання дитини, сприяння відновленню відносин та емоційного контакту дитини особисто з батьком має переважати над намаганням матері обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з ним.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц, провадження № 61-1153св17.
Доводи касаційної скарги про те, що постанова апеляційного суду в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову неправомірно обмежить батька у спілкуванні з дитиною, Верховний Суд відхиляє, як необґрунтовані, з урахуванням наступного.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18. Крім того, у абзаці 1 частини десятої статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Аналіз вказаних вимог закону свідчить про те, що є грубим порушенням положень частини десятої статті 150 ЦПК України забезпечення позову шляхом задоволення тотожних позову вимог.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Ураховуючи викладене, позовна заява ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дитини не може забезпечуватися встановленням тимчасового графіку батька з сином щороку у липні протягом 14 днів проводити спільний відпочинок кожного року, а також 3 дні у період зимових свят з 31 грудня по 8 січня за домовленістю батьків без присутності матері; щороку в день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 - проводити з дитиною протягом 2-х годин за попередньою домовленістю між батьками; святкування Нового року з 31 грудня по 01 січня почергово проводити з кожним з батьків, з урахуванням, того що попередній Новий рік дитина провела з матір`ю; проводити дні народження членів сім`ї, а саме: батька - ІНФОРМАЦІЯ_2, бабусі - ІНФОРМАЦІЯ_3, дідуся - ІНФОРМАЦІЯ_4 кожного року без обмеження в часі та місця, з можливістю ночівлі за місцем проживання батька, враховуючи думку та стан здоров`я дитини, оскільки такі фактично є новми позовними вимогами і тому не можуть бути вирішені без розгляду справи по суті.
Таким чином, оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими, постановлене із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення місця проживання дитини, за касаційною скаргою представника   ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний       О. В. Ступак