ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/79/23 Справа № 205/2519/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                Лаченкової О.В.
       суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
       при секретарі                Піменовій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", 
на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року,
по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:
В квітні 2015 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір 2007-117-М, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 56 700,00 доларів США на термін до 20 жовтня 2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання виконав, кредит надав, але відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним, станом на 03 березня 2015 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 201019,58 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 4989305,98 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 47691,45 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 81513,38 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 71814,75 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за договором 2007-117-М між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на добровільних засадах зобов`язання відповідати перед Банком у разі порушення умов договору позичальником. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 201019,58 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 4989305,98 грн., а також судові витрати.
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 21 липня 2021 року касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
       В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року просить апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.02.2020 року по справі № 205/2519/15-ц за позовом АТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити. Скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.02.2020 року по справі № 205/2519/15-ц повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк” задовольнити в повному обсязі.
       Відзиви на апеляційну скаргу Акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020 рокувід учасників справи до апеляційного суду не надходили.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження реалізації іншого предмета застави – автомобіля «MAN», а з наявного в матеріалах справи розрахунку не вбачається зарахування банком на погашення боргу суми, одержаної від продажу бортового напівпричепа «VAN HOOL», то за недоведеності розміру заборгованості відсутні підстави для задоволення позову через необґрунтованість пред`явлених вимог.
       Але, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можливо з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2007-117-М, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 56 700 доларів США під 16 % річних з кінцевим терміном повернення до 20 жовтня 2012 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 29 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки, за якими кожен з поручителів зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів і неустойки.
За наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком станом на 03 березня 2015 року в ОСОБА_1 існувала заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2007 року № 2007-117-М в розмірі 201019,58 доларів США, що еквівалентно 4989305,98 грн, з яких: 47691,45 доларів США – тіло кредиту, 81513,38 доларів США – проценти, 71814,75 доларів США – пеня.
Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 жовтня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір застави автотранспорту № 2007-117-М, предметами якого є автомобіль «MAN» 2000 року випуску, тип: сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «VAN HOOL» 1999 року випуску, тип: напівпричіп бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2010 року у справі № 2-3791/10 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 жовтня 2007 року № 2007-117-М в розмірі 52822,67 доларів США, що еквівалентно 406 734,56 грн, було звернено стягнення на передані ОСОБА_1 в заставу банку транспортні засоби – автомобіль «MAN» (сідловий тягач) 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «VAN HOOL» (бортовий напівпричіп) 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно з актами прийому-передачі від 02 листопада 2010 року належні ОСОБА_1 автомобілі «MAN» (сідловий тягач) та «VAN HOOL» (бортовий напівпричіп) були передані ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою їх реалізації.
Актом проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна від 24 липня 2012 року, затвердженим начальником Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Никитюк Н. П., підтверджується, що переможець аукціону – Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоприват» – придбав бортовий напівпричіп «VAN HOOL» за 19000 грн.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно з частиною другою статті 575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом – у володіння третій особі.
Статтею 1 Закону України «Про заставу» визначено, що застава – це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Колегія суддів звертає увагу, що Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2010 року у справі № 2-3791/10 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 жовтня 2007 року № 2007-117-М в розмірі 52 822,67 доларів США, що еквівалентно 406 734,56 грн, було звернено стягнення на передані ОСОБА_1 в заставу банку транспортні засоби – автомобіль «MAN» (сідловий тягач) 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «VAN HOOL» (бортовий напівпричіп) 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно з актами прийому-передачі від 02 листопада 2010 року належні ОСОБА_1 автомобілі «MAN» (сідловий тягач) та «VAN HOOL» (бортовий напівпричіп) були передані ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою їх реалізації.
Актом проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна від 24 липня 2012 року, затвердженим начальником Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Никитюк Н. П., підтверджується, що переможець аукціону – Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоприват» – придбав бортовий напівпричіп «VAN HOOL» за 19000 грн.
За наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком станом на 03 березня 2015 року в ОСОБА_1 мається заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2007 року № 2007-117-М в розмірі 201019,58 доларів США, що еквівалентно 4989305,98 грн, з яких: 47691,45 доларів США – тіло кредиту, 81513,38 доларів США – проценти, 71814,75 доларів США – пеня.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Разом з тим, здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.
Слід звернути увагу, що наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 555/2550/17 (провадження № 61-48497св18) та від 13 травня 2021 року у справі № 501/5000/15-ц (провадження № 61-15569св19)).
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою по рахунку та не спростував доводів позивача про те, що вказаними доказами підтверджується факт зарахування банком на погашення кредитної заборгованості як суми, одержаної від реалізації бортового напівпричепу «VAN HOOL», так і суми, одержаної від продажу сідлового тягача «MAN», у зв`язку з чим не з`ясував, чи було виконане у повному обсязі вищевказане рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2010 року, ухвалене по справі № 2-3791/10, та чи була отримана внаслідок реалізації предметів застави сума коштів достатньою для погашення всієї заборгованості боржника, визначеної в судовому рішенні.
Крім того, суд першої інстанції під час розгляду справи належним чином не звернув увагу, що грошові кошти від реалізації арештованого рухомого майна були зараховані банком в рахунок погашення кредитної заборгованості, що підтверджується наданими банком розрахунками заборгованості та виписками по рахунку, які містяться в матеріалах справ (а.с. 4-5 т.1; а.с. 197-199 т. 1; а.с. 215-224 т. 2). Як вбачається з розрахунку заборгованості, на момент пред`явлення позову було заявлено до стягнення сума боргу за тілом кредиту станом на 03.03.2015 складала 47691,45 доларів США. Станом на 11.02.2020 року, а саме на момент вирішення справи судом першої інстанції, сума боргу за тілом кредиту складала 47676,50 доларів США. Станом на дату апеляційного перегляду справи, а саме 09.02.2023 року, сума заборгованості за тілом кредиту складала 47650,82 доларів США. Отже різниця (зменшення) тіла кредиту за вказаний період, а саме з 03.03.2015 року по 09.02.2023 року складає 40,63 доларів США та пояснюється зарахуванням платежів на часткове погашення боргу, які надходили у відповідний період, а саме : 22.04.2016 року - на погашення за кредитним договором надійшла сума у розмірі 29,90 доларів США, з яких на погашення тіла кредиту зараховано 14,95 доларів США та 14,95 доларів США зараховано на погашення пені; 29.04.2016 року — на погашення за кредитним договором надійшла сума у розмірі 0,08 доларів США, які були зараховані на погашення відсотків; 20.03.2020 року — на погашення за кредитним договором надійшла сума у розмірі 6,55доларів США, яка зарахована на погашення тіла кредиту; 09.04.2020 року — на погашення за кредитним договором надійшла сума у розмірі 9,08 доларів США, яка зарахована на погашення тіла кредиту; 11.08.2020 року — на погашення за кредитним договором надійшла сума у розмірі 10,05 доларів США, яка зарахована на погашення тіла кредиту. Інших платежів на погашення боргу за кредитним договором, у тому числі погашення тіла кредиту не надходило.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором в розмірі, який був визначений у такому рішенні суду (щодо всіх існуючих в межах зміненого банком строку кредитування складових кредитної заборгованості), оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. 
Суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку банку не повернуті та враховуючи, що фактично отримання кредиту та його розмір відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги АТ КБ “ПриватБанк” є обгрунтованими, рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020 рокупідлягає скасуванню, позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості необхідно задовольнити. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") заборгованість за кредитним договором №2007-117-М від 29.10.2007 року у розмірі 201019,58 доларів США, що станом на 03.03.2015 року еквівалентно 4989305,98 гривень, яка складається: заборгованість за кредитом у розмірі 47691,45 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 81513,38 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 71814,75 доларів США.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути солідарно з відповідачів суму сплаченого судового збору в розмірі 10215,00 грн., а саме по 3045,00 грн. з кожного. 
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити.
       Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року- скасувати.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.
       Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") заборгованість за кредитним договором №2007-117-М від 29.10.2007 року у розмірі 201019,58 доларів США, що станом на 03.03.2015 року еквівалентно 4989305,98 гривень, яка складається: заборгованість за кредитом у розмірі 47691,45 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 81513,38 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 71814,75 доларів США.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційнйи банк "ПриватБанк" (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") судовий збір у розмірі 3045 гривень.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційнйи банк "ПриватБанк" (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") судовий збір у розмірі 3045 гривень.
       Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційнйи банк "ПриватБанк" (на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") судовий збір у розмірі 3045 гривень.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        В.С.Городнича

                                                                               М.Ю.Петешенкова