ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року	Львів	Справа № 461/39/23 пров. № А/857/5352/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                Сеника Р.П.,  
суддів                                                                      Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судового засідання               Хабазня Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова  від 14 березня 2023 року у справі № 461/39/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

суддя в 1-й інстанції –Юрків О.Р.,
час ухвалення рішення – 14.03.2023 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 20.12.2022 року Львівською митницею винесено постанову у справі про порушення митних правил №1178/20900/22 відносно ОСОБА_1 та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 30 відсотків вартості вилучених товарів, а саме 281155, 81 грн. Товар, тимчасово вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил №1178/20900/22 від 21.07.2022 року постановлено повернути ОСОБА_1 . Також, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці 1954, 84 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці. Вказану постанову позивач вважає протиправною, провадження у справі неповним, розгляд справи необ`єктивним, а висновки викладені у постанові такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач зазначає, що висновком №142000-3301-0685 експертизи, що була проведена експертом СЛПЕД Держмитслужби І.Д.Мельниченком визначено, що загальна вартість вилучених товарів, зазначених у постанові про призначення експертизи від 14.11.2022 року у справі про порушення митних правил №1178/20900/22, станом на 08.11.22 становить 937186,02 грн. Однак, ОСОБА_1 вважає, що вказаний висновок не може бути взятий до уваги як допустимий і належний доказ визначення вартості переміщуваного товару, оскільки у даному висновку зазначено, що об`єктом експертизи є відповідні товари, однак у ньому не вказано, з якими саме об`єктами було здійснено порівняння товарів щодо яких здійснено експертизу, до такого не долучено будь-яких матеріалів, які б підтверджували наявність об`єктів порівняння та цін на них, а також не наведено конкретних методів порівняння і врахування коригування відмінностей між такими і досліджуваними товарами, при цьому інтернет-ресурси з яких взято вартість товарів, не містять посилань на конкретні товари. Також, позивач зазначає, що експертом не зазначено, які саме стандарти та технічні умови даного товару він використовував; не зазначено код товару українського класифікатора товарів зовнішньої економічної діяльності, не надані відомості з митних баз Держмитслужби щодо подібних (аналогічних) товарів, які імпортуються в Україну; а список використаних джерел не містить інформацію про вартість відповідних товарів. Товари, що є предметом правопорушення ввозилися на територію України з-за кордону, однак для визначення вартості товару використовувались національні інтернет-сайти, тобто вартість визначалась на підставі цін внутрішнього ринку, а не рівня світових цін, що позивач вважає неправильним. Окрім цього, ОСОБА_1 стверджує, що відсутні дані про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від проведення експертизи. Позивач зазначає, що висновок містить припущення, а саме: відповідна вартість товару визначена з урахуванням припущень/застережень зазначених в пп.3 п.6 «Результати експертизи», що свідчить про неповноту проведеної експертизи. Просить задовольнити позовні вимоги та скасувати постанову Львівської митниці Державної митної служби України від 20.12.2022 року у справі про порушення митних правил № 1178/20900/22 та надіслати справу № 1178/20900/22 на новий розгляд до Львівської митниці Державної митної служби України.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 березня 2023 року у справі № 461/39/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що ОСОБА_1 позбавлений можливості оскаржити в суд висновок експерта спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень від 14.12.2022 №142000-3301-0685, оскільки він безпосередньо не порушує його прав. Натомість вказаний висновок був використаний відповідачем при визначенні розміру штрафу, застосованого до позивача. Саме зважаючи на те, що така постанова в частині неправомірного визначення розміру штрафу, порушує права ОСОБА_1 , вона була оскаржена в судовому порядку. Судом не враховано, що сам факт складення висновку експерта уповноваженою особою жодним чином не свідчить про його повноту та об`єктивність. Так, відповідно до ч.5 та ч.6 ст.515 МК України висновок експерта не є обов`язковим для посадової особи митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. У разі незгоди цієї особи з висновком експерта у постанові, яка виноситься у справі, повинно міститися обґрунтування такої незгоди, а у разі неналежної якості або повноти висновку експерта може бути призначена повторна експертиза, проведення якої доручається іншому експерту (експертам). Таким чином відповідний висновок експерта при розгляді справи про ПМП досліджується не лише на предмет того чи його винесла уповноважена особа, але й перевіряється його зміст. Натомість суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні взагалі не досліджував зміст висновку Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень від 14.12.2022 №142000-3301-0685, і не врахував, що його неможливо брати до уваги як належний та допустимий доказ у справі.
ОСОБА_1 не погоджується з сумою накладеного штрафу, оскільки він був нарахований у відсотковому співвідношенні від ціни товарів, визначеної експертом, яка, на думку ОСОБА_1 є необґрунтовано завищеною.
Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова  від 14 березня 2023 року у справі № 461/39/23 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свою вину визнав та сплатив штраф накладений на нього постановою від 20.12.2022 року. ОСОБА_1 ствердив, що працівники митниці не видали йому товар, який згідно з постановою від 20.12.2022 року мав бути повернутий йому, оскільки такий товар був переданий на потреби Збройних Сил України. Таким чином, вбачається, що позивач не погоджується не з постановою від 20.12.2022 року, а з діями працівників митного органу щодо не повернення тимчасово вилученого товару, що може бути предметом іншого спору.
Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Львівської митниці Державної митної служби України від 20.12.2022 року у справі про порушення митних правил №1178/20900/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 2 ст. 471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 30 відсотків вартості вилучених товарів, а саме 281155, 81 грн. Товар, тимчасово вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил №1178/20900/22 від 21.07.2022 року постановлено повернути ОСОБА_1 . Також, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці 1954, 84 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці /а. с. 21-22/.
З даної постанови вбачається, що 08 листопада 2022 року близько 19 години 00 хвилин громадянин України ОСОБА_1 на автобусі марки «VAN HOOL», реєстраційний номер НОМЕР_1 прямував з Польщі в Україну в якості водія, повертаючись з поїздки, через пункт пропуску "Грушів", митного поста "Яворів", Львівської митниці, обравши формою проходження митного контролю смугу руху – «червоний коридор». Під час проведення візуального огляду даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів та предметів, які є обов`язкові для письмового декларування і товарів та предметів заборонених чи обмежених до переміщення через митний кордон України. Перед початком митного контролю гр. України ОСОБА_1 було видано для заповнення митну декларацію та роз`яснено митні правила. Для здійснення митного оформлення гр. України ОСОБА_1 подав митну декларацію, в якій нічого не зазначив. Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем № « 026», під час проведення митного огляду, окрім особистих речей в даному транспортному засобі без ознак приховування виявлено не задекларований за встановленою формою товар, а саме: 1. Роутер торгової марки «STARLINK» з маркуванням PN 02533004-501/B, без ознак користування -12 шт., загальною вагою 100,8 кг. 2. кабель тм. «STARLINK», модель « 150FT», з маркуванням PN 01500550-505, без ознак користування -2 шт., загальною вагою 5,6кг. 3. кабель тм. «STARLINK», модель « 75FT», з маркуванням PN 01500550-504, без ознак користування -1 шт., загальною вагою 0,2кг. 4. мережевий адаптер тм. «STARLINK», з маркуванням PN 01519231-502, без ознак користування -1 шт., загальною вагою 1,4кг. 5. зовнішні акумулятори тм. «EcoFlow», Delta mini модель EFD320, без ознак користування -2 шт., загальною вагою 25,6 кг. 6. зовнішні акумулятори тм. «EcoFlow», River mini модель EFR420, без ознак користування -2 шт., загальною вагою 7,48 кг. 7. зовнішні акумулятори тм. «EcoFlow», River Pro модель EF4 PRO, без ознак користування -6 шт., загальною вагою 54,6 кг. 8. переносна електростанція тм. «BLUETTI», модель AS505, без ознак користування -3 шт., загальною вагою 26.7 кг.
Зазначений товар ОСОБА_1 визнав своєю власністю.
Даний товар переміщувався без приховування в салоні та багажному відділенні автомобіля.
Товар, що був предметом правопорушення було тимчасово вилучено та передано на склад Львівської митниці.
Загальна вартість товару відповідно до висновку спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень від 14.12.2022 № 142000-3301-0685 становить 937 186,02 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся із позовом до суду.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).
Відповідно до ч.1 ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такі ж норми містяться і в статті 280 КУпАП.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частино 1 статті 495 МК України передбачено, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.
Згідно ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення (порушення митних правил) та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними і допустимими доказами, а також об`єктивного та повного встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного прийняття рішення.
Пунктом 8 ч.1 ст. 4 МК України визначено, що декларант - особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи (ч.1 ст. 257 МК України).
З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації (ч.8 ст.264 МК України).
Частиною 1 ст. 266 МК України установлено, що декларант зобов`язаний:
1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;
2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення;
3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;
4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу;
5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант (частина 4 ст. 266 МК України).
Згідно частини 8 ст.374 МК України, товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 10000 євро, що пересилаються (переміщуються) на митну територію України в міжнародних поштових відправленнях, міжнародних експрес-відправленнях, у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, а також товари (крім підакцизних), незалежно від їх фактурної вартості, що переміщуються на митну територію України у вантажних відправленнях, підлягають декларуванню та митному оформленню з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств, а також дозволів (ліцензій), сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визнання відповідності у випадках, установлених законодавством України для суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, та оподатковуються ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України.
З урахуванням викладених фактичних обставин та приведених положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що зібраними у справі доказами достеменно підтверджуються , що позивач вчинив дії спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів шляхом недекларування, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений Митним кодексом України, про товари, які переміщуються громадянином через митний кордон України, чим порушив встановлений ст.ст.257-258 МК України порядок декларування переміщуваних через митний кордон товарів.
У відповідності до ч.2 ст. 471 МК України недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.
Відхиляючи твердження позивача про те, що висновок експертизи № 142000-3301-0575 від 14.11.2022 є неналежним та не допустимим доказом, суд першої інстанції правильно зазначив, що нормами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема і висновком експерта.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 357 Митного кодексу України дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 515 Митного кодексу України встановлено, що експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.
Частиною 2 статті 515 Митного кодексу України, встановлено, що експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.
Згідно норм ст. 516 Митного кодексу України, визнавши за необхідне проведення експертизи, посадова особа митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, виносить постанову, у якій визначаються підстави для призначення експертизи, прізвище експерта або найменування спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, його відокремленого підрозділу чи іншої відповідної установи, в якій має проводитися експертиза. У цій же постанові ставляться конкретні питання, які мають бути вирішені під час проведення експертизи, а також визначаються матеріали, що передаються у розпорядження експерта.
Як уже зазначалось вище, що оскільки в день вчинення порушення митних правил посадовій особі митниці не надано будь-яких документів щодо вартості на переміщуваний товар, в порядку ст. 516 МК України в справі було призначено експертизу та в межах ст. 515 МК України експертом Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби України було встановлено вартість предметів правопорушення.
Відповідно до пункту 3 Положення про СЛЕД Держмитслужби, затвердженого наказом Держмитслужби від 23.10.2019 № 18, у редакції наказу від 12.11.2019 № 29 (зі змінами), на СЛЕД Держмитслужби покладено завдання з проведення досліджень та здійснення експертної діяльності у митній сфері, а також здійснення відповідно до законодавства попередньої оцінки майна, вилученого, конфіскованого за порушення митного законодавства.
З огляду на це правильним є висновок, що повноваження СЛЕД Держмитслужби на проведення експертизи в справах про порушення митних правил, в тому числі проведення товарознавчої експертизи із визначенням вартості вилученого майна, що є предметом правопорушення, закріплено Положенням про СЛЕД Держмитслужби, що відповідає вимогам МК України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ. Відтак, висновок № №142000-3301-0685 від 14.12.2022 проведений уповноваженим органом, відповідає вимогам закону, є належним та допустимим доказом у справі про порушення митних правил.
Експерти СЛЕД Держмитслужби здійснюють товарознавчу експертизу із визначенням вартості товарів, оформлення експертних висновків відповідно до вимог, визначених Митним Кодексом України, підзаконними нормативно-правовими актами, з урахуванням особливостей щодо методичного регулювання оцінки майна, визначених Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ, Національним стандартом № 1, затвердженим постановою КМ України від 10.03.2009 № 1440, методиками та методичними рекомендаціями, затвердженими Міністерством юстиції України тощо.
Як вбачається з висновку експерта СЛЕД Держмитслужби № 142000-3301-0685 від 14.12.2022, такий складений експертом Мельниченком І.Д., який володіє достатніми повноваженнями для проведення товарознавчих експертиз, відтак такий є належним і допустимим доказом у справі.
Крім того, представник відповідача вірно зауважив, що надані позивачем, як додаток до позову, інвойси, не були надані позивачем під час складання протоколу про порушення митних правил, відповідно не може бути достовірним доказом оплати за товар та засвідчити реальність придбання товарів за вказаною ціною. У матеріалах справи відсутній фіскальний чек, який є фінансовим документом суворої звітності, і який міг би засвідчити реальність придбання товарів. Крім того, інвойси не перекладені на українську мову та належним чином не завірені, не містять жодних підписів та печаток, а тому не є належними та допустимими доказами вартості предметів правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що  позивач свою вину визнав та сплатив штраф накладений на нього постановою від 20.12.2022 року. ОСОБА_1 ствердив, що працівники митниці не видали йому товар, який згідно з постановою від 20.12.2022 року мав бути повернутий йому, оскільки такий товар був переданий на потреби Збройних Сил України. Таким чином, вбачається, що позивач не погоджується не з постановою від 20.12.2022 року, а з діями працівників митного органу щодо не повернення тимчасово вилученого товару, що може бути предметом іншого спору.
З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування   постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення митних правил.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись ст. 286, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 березня 2023 року у справі № 461/39/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 02.05.2023 року