УХВАЛА

17 травня 2023 року  
м. Київ

справа №580/10383/21
адміністративне провадження №К/990/15054/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Данилевич Н.А.,
суддів: Мацедонської В.Е.,  Шевцової Н.В., 

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі №580/10383/21 за позовом ОСОБА_1 до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29 вересня 2017 року №53898846 про стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 91868,01 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року позов задоволено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року апеляційну скаргу Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задоволено.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року - скасовано.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання протиправною та скасування постанови від 29 вересня 2017 року №53898846 про стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 91868,01 грн. - відмовлено.
26 квітня 2023 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанції, позивач покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, що викладені у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №640/20994/21, від 21 жовтня 2021 року по справі № 420/4279/19, від 28 січня 2021 року по справі № 420/769/19, від 12 серпня 2020 року по справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року по справі № 400/878/20, від 22 листопада 2022 року у справі 2а-2193/09/1570.
Позивач вказав, що у згаданих постановах Верховного Суду викладені висновки щодо застосування Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №2505-VIII в редакції, яка діяла період до 28 серпня 2018 року, відповідно до якої розмір виконавчого збору становить 10 відсотків фактично стягнутої суми. 
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.
У цьому контексті Суд зауважує, що висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 22 листопада 2022 року у справі 2а-2193/09/1570, не є релевантними до цієї справи, оскільки зважаючи на предмет правового регулювання, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені фактичні обставини, вищевикладена правова позиція до спірних правовідносин не підлягає до застосування, позаяк правовідносини у справі 2а-2193/09/1570  не є подібними у справі, що розглядається.
Водночас, посилаючись на інші вищезгадані висновки Верховного Суду, скаржник обґрунтував наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.  
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні. 
Керуючись статтями  330, 334, 335, 338 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі №580/10383/21 за позовом ОСОБА_1 до Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання протиправною та скасування постанови.
Витребувати із Черкаського окружного адміністративного справу №580/10383/21.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів. 
Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали - та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій і доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                            Н.А. Данилевич
Судді                                                                                                                 В.Е. Мацедонська  
                                                                                                                          Н.В. Шевцова