В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2050/16-к
Провадження № 1-кп/348/5/23

10 квітня 2023 року         м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області 
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
                                                ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю: прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
                                                ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , 
                                                ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинуваченого - ОСОБА_13 ,
його захисника, адвоката - ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна кримінальне провадження №12014090120000219 від 05.09.2014 року про обвинувачення:
ОСОБА_13 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, неодруженого, на утриманні немає нікого, військовозобов`язаного, капітана запасу, на момент вчинення злочину та на даний час займається приватними пасажирськими перевезеннями, несудимого, українця, громадянина України, 
у вчиненні злочину, передбаченого ст.336 КК України (в редакції, яка була чинною на час вчинення злочину), -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_13 вчинив ухилення від призову за мобілізацією.
Злочин вчинено ним за наступних обставин.
У період часу з 31.07.1999 року по 20.06.2011 року ОСОБА_13 проходив військову службу у Збройних силах України. Остання посада, яку він займав, - заступник військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
На підставі ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_13 був звільнений з військової служби у запас за пунктом «а» ч.6, у зв`язку із закінченням терміну контракту і, відповідно, являвся суб`єктом часткової мобілізації та не мав, передбачених ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав, які надавали б йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
На виконання Указу Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», та ЗУ «Про затвердження Указу Президента «Про часткову мобілізацію» №1595 VII від 22.07.2014 року, обвинувачений ОСОБА_13 05.08.2014 року прибув для проходження медичного огляду до Надвірнянсько-Богорочанського ОРВК, що знаходиться за адресою: м.Надвірна, вул.Шевченка, 96, Івано-Франківської області, де згідно висновку військово-лікарської комісії був визнаний придатним до військової служби.
Цього ж числа, 05.08.2014 року ОСОБА_13 був належним чином повідомлений, а саме отримав мобілізаційне розпорядження, про вручення якого розписався в журналі обліку вручення мобілізаційних розпоряджень призначених військовозобов`язаних, та був попереджений про відповідальність за невиконання конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, територіальної цілісності та недоторканості. Згідно даного розпорядження обвинувачений повинен був впродовж шести годин прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходився за вищевказаною адресою.
Однак, ОСОБА_13 , всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.10 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», будучи придатним за станом свого здоров`я для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи належним чином повідомленим про прибуття, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ухилився від призову на військову службу за мобілізацією, а саме: обвинувачений, прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_4 , мотивуючи тим, що не бажає проходити службу, втік із зазначеного приміщення, на телефонні дзвінки працівників військового комісаріату не відповідав, двері по місцю свого проживання, що в АДРЕСА_1 , для отримання повісток не відчиняв.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_13   свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав.
Суду пояснив, що він був призначений на посаду заступника Надвірнянсько-Богородчанського війсккомату у 2009 році і протягом двох років проходив там службу. В 2011 році він був звільнений у зв`язку із закінченням контракту. Зазначає, що писав рапорт на продовження контракту, однак у зв`язку з тим, що у нього виникли непорозуміння з воєнкомом ОСОБА_15 , останній йому відмовив. Після того ним була подана заява до суду щодо неправомірності його звільнення і до даного часу ці всі питання він намагається вирішити в судовому порядку, оскільки при його звільненні не були з`ясовані всі обставини, як передбачено законом. Ці питання вже вирішуються не один рік, а його інтереси в цих справах представляв його знайомий - ОСОБА_16 . 
У 2014 році саме ОСОБА_16 порадив йому звернутися у військовий комісаріат для подальшого проходження служби. Посаду воєнкома на той час продовжував займати ОСОБА_15 . Коли він звернувся у військкомат щодо проходження військової служби у Збройних силах України, йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю вакансій. 
Однак, не зважаючи на це, у військкоматі йому сказали проходити військово-лікарську комісію, і якщо він буде придатним до військової служби, то, при наявності вакансій, йому повідомлять. Після проходження військово-лікарської комісії його визнали придатним до війської служби, після чого вклеїли мобілізаційне розпорядження, в якому не зазначили команду в яку його призначають. 
В подальшому, згідно цього мобілізаційного розпорядження, полковник ОСОБА_15 , маючи до нього упереджене ставлення, звернувся в прокуратуру із звинуваченням його в ухиленні від мобілізації. Прокурор, в свою чергу, не маючи документу, що регламентує мобілізаційне розпорядження, а саме Настанови з мобілізації, не витребував та не дослідив її, однак підтримав позицію воєнкома. 
Вважає, що мобілізаційне розпорядження не заповнене належним чином. Також вказує, що в подальшому полковник ОСОБА_15 дав свої пояснення, що він, ОСОБА_13 з`явився у військовий комісаріат по повістці, в якій розписався, як доповіли йому (воєнкому) підлеглі.
Також військового комісара інформували, що його, ОСОБА_13 призначили в команду. На підставі цих неправдивих пояснень полковник ОСОБА_15 зробив висновок, що він ухилився від мобілізації.
Однак повістка йому не вручалася, він сам виявив бажання проходити службу у Збройних Силах України, тому самостійно прибув до військкомату, щоб виконати свій обов`язок щодо захисту Вітчизни, що може підтвердити свідок ОСОБА_16 . Перед цим він три роки займався спортом, готувався до проходження військової служби.
Підтвердив, що був звільнений з лав Збройних Сил у запас, тобто він є офіцером запасу. Про особливості мобілізації офіцерів запасу йому відомо.
05.08.2014 року він особисто усно звертався у ІНФОРМАЦІЯ_3 у відділ кадрів до лейтенанта ОСОБА_17 , щоб його призвали на військову службу. Вказує, що в ІНФОРМАЦІЯ_3 він прибув тому, що там проходив військову службу та стояв на обліку.
Планував служити у військовій частині, а не у військкоматі, однак не було вакансій, тобто фахівці з його спеціальності не були потрібні.
Зазначає, що по питаннях наявності вакантних посад 05.08.2014 року з військовими частинами зв`язувалися лейтенант ОСОБА_17 , капітан ОСОБА_18 та військовослужбовець ОСОБА_19 . Також стверджує, що мобілізаційне розпорядження йому вклеїв у військовий квиток особисто ОСОБА_17 . У мобілізаційному розпорядженні було зазначено, що протягом шести годин після оголошення мобілізації він зобов`язаний прибути у ІНФОРМАЦІЯ_3, однак команда (частина) не була вказана. Чи військкомат є військовою частиною, йому не відомо.
Водночас не заперечує ту обставину, що про отримання мобілізаційного розпорядження він розписався у журналі вручення мобілізаційних розпоряджень. Однак, чи ставив підпис у журналі про попередження про відповідальність за ухилення від призову та мобілізації - не пам`ятає. Теж не пригадує, коли саме ( в якій годині) 05.08.2014 року він прибув у військкомат. 
Також не заперечує той факт, що в цей день - 05.08.2014 року він проходив військово-лікарську комісію, яку йому сказали пройти лейтенант ОСОБА_17 та капітан ОСОБА_18 , і був визнаний придатним до військової служби. Хтось з них видав йому і обхідний листок. 
В подальшому, працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 направили його у обласний військкомат. Хто направляв - не пам`ятає, але стверджує, що сам туди прибув. Будь-яких скерувань йому не давали, а на словах сказали пройти ще медкомісію в ІНФОРМАЦІЯ_7. Після 05.08.2014 року, дату точно не пригадує, швидше за все на наступний день, він пройшов військово-лікарську комісію у обласному військоматі. Стверджує, що йому в ІНФОРМАЦІЯ_7 не повідомляли про необхідність прибуття у військкомат або якусь частину для підготовки, тому він залишив свій номер телефону та анкетні дані працівникам ОВК.
Таким чином, він не тікав з обласного військкомату, як написано в обвинувальному акті, бо його туди ніхто не направляв, а покинув приміщення, оскільки прийшов туди (у військомат) за власним бажанням.
Чи телефонували йому з військкомату, не пам`ятає, повідомлення про необхідність прибуття до військкомату по місцю його проживання - не надходили.
У його військовому квитку було зазначено, що він звільнений у запас, однак, де він має стати на облік і що має з`явитися до військомату по місцю свого проживання, на його думку, там не зазначається. Сам військовий облік регламентується відповідними настановами, назву яких він не пригадує.
Після 05.08.2014 року він у міський, обласний та Надвірнянсько-Богородчанський військкомати з питанням, що бажає проходити службу у Збройних силах не звертався, бо про наявність вакантних посад у військових частинах йому мали повідомити працівники військкомату. Його військово-облікова спеціальність - зв`язківець і працівник(спеціаліст) з мобілізаційної роботи. Яка ВОС була зазначена у його мобілізаційному розпорядженні він не пам`ятає.
Вважає, що його вина у вчиненні інкримінованого йому стороною обвинувачення злочину не доведена та не підтверджена.
Просить суд постановити відносно нього виправдальний вирок в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину (кримінального правопорушення).
Аналогічну позицію висловив і захисник обвинуваченого- адвокат ОСОБА_14 вказавши при цьому, що в ході розгляду кримінального провадження також не доведені і суспільно-небезпечні наслідки дій ОСОБА_13 ,тому, відповідно, відсутній склад ст. 336 КК України. Крім того, стороною обвинувачення порушений порядок збирання доказів по вказаному кримінальному провадженні і ряд доказів слід визнати недопустимими.
Вважає, що враховуючи великий обсях сумнівів, які виникли при розгляді даного кримінального провадження, стороною обвинувачення не доведено склад інкримінованого ОСОБА_13 кримінального правопорушення, що є підставою для постановлення виправдального вироку. 
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_13 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його винуватість повністю доводиться іншими зібраними в даному провадженнні та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, свідок  ОСОБА_20  суду пояснив, що в 2014 році він працював на посаді заступника військового комісара- начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2. 
В силу виконання своїх службових обов`язків йому стало відомо, що до ІНФОРМАЦІЯ_3 викликався ОСОБА_13 . На той час діяла третя хвиля часткової мобілізації згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію». Викликалися всі військовозобов`язані - як солдати, так і офіцери. 
ОСОБА_13 був викликаний і направлений на проходження військово-лікарської комісії, визнаний придатним до військової служби, і йому було видано мобілізаційний припис (розпорядження) про те, що він включений в команду на відправку в пункт призначення та мав з`явитися в ІНФОРМАЦІЯ_7, де формувалася загальна команда із цілої області з подальшою відправкою у військові частини. В процесі прибуття до ОВК капітан ОСОБА_13 відмовився від відбуття по місцю призначення і зник в невідомому напрямку.
Йому також відомо, що раніше ОСОБА_13 працював заступником воєнкома ІНФОРМАЦІЯ_3. Ці події відбувались у серпні 2014року. 
Крім того, зазначив, що по мобілізації приходить відповідна директива оперативного командування до війсккомату.
Згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені особи, які є військовозобов`язані і які повинні при оголошенні мобілізації прибути до військкомату для виконання своїх обов`язків самостійно. Також вказав, що при оголошенні мобілізації є процедура оповіщення. Оповіщення може здійснюватися повісткою, або по телефону, чи будь-яким іншим способом (включаючи повідомлення по місцю роботи) і т.д.
Мобілізацією офіцерів займалися ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 . Враховуючи, що ОСОБА_13 прибув у військкомат, значить він був оповіщений.
Свідок ствердив, що капітан ОСОБА_13 після проходження медкомісії і визнання придатним, був включений в команду, отримав мобілізаційний припис (розпорядження) під свій особистий підпис. 
Зазначає, що якогось додаткового повідомлення особи, яка отримала мобілізаційне розпорядження, не потрібно, бо в ньому вже вказується місце та час прибуття.
Начальник збірного пункту затверджує поіменний список команди. Також його підписує особа, яка супроводжує команду. На той час питання контракту не розглядалося, бо проводилася часткова мобілізація.
В районному війсккоматі вони формують команду і відправляють в ІНФОРМАЦІЯ_7. Там цей список узагальнюється, так як туди прибувають інші команди.
ОСОБА_13 був включений в команду згідно поіменного списку, який складався і який він особисто підписував та направлений в ІНФОРМАЦІЯ_7. Номер команди мав би бути внесений ІНФОРМАЦІЯ_7, який формує остаточну команду.
Також йому відомо, що один з двох чоловіків з команди ІНФОРМАЦІЯ_5 вже в ОВК відмовився від подальшого направлення для проходження військової служби. 
Як пізніше він дізнався, це був капітан ОСОБА_13 . Також йому відомо, що працівники відділення офіцерів запасу і кадрів, зокрема ОСОБА_18 дзвонив ОСОБА_13 . По нього виїжджали по місцю проживання в м.Івано-Франківськ, хоча ОСОБА_13 зареєстрований в м.Надвірна за адресою військового комісаріату.
Також свідок вказав, що військовий облік ведеться по місцю реєстрації військовозобов`язаного. В зв`язку з тим, що ОСОБА_13 не знайшли, справа була передана в міліцію для розшуку. 
Допитаний як свідок  ОСОБА_19  - головний спеціаліст відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_5 суду повідомив, що обвинуваченого ОСОБА_13 він знає, стосунки з ним були виключно службові.
01.03.2014 року у військкомат надійшла команда про повну військову готовність. Їх було у військовому комісаріаті п`ять працівників і військовий комісар. Ввечері всі вони були викликані на робочі місця для приведення роботи військового комісаріату у бойову готовність. 
Він відповідав за кілька напрямів, в тому числі і по офіцерах запасу. Зокрема підняв всі картки офіцерів запасу та роздав їх працівникам, скерованих їм на допомогу з міської та районної ради. В цих картках були номери телефонів офіцерів, і працівники стали обдзвонювати їх. 
Зазначає, що капітан ОСОБА_13 був призначений в команду 422. Це була команда їхнього районного військового комісаріату. Однак, під час телефонного обдзвону в ніч з 01.03.2014 року на 02.03.2014 року ОСОБА_13 на дзвінки не відповідав, тому викликані були інші офіцери. Станом на 7 год. 00 хв. ранку до військомату прибули 22 офіцери. ОСОБА_13 серед них не було. ОСОБА_13 проживав на той час в м.Івано-Франківськ.
Особовий склад війсккомату поставлене перед ними завдання виконав, і вранці на плацу були вишикувані 52 військовослужбовці. До вечора вони були переодягнені у військову форму одягу, і почалися навчальні збори, хоча самої мобілізації ще не було. Перша її хвиля почалася 19.03.2014року. 
Вказує, що ОСОБА_13 не прибув у війсковий комісаріат, хоча офіцерів-добровольців прийшло за тиждень більше 400 чоловік. Стверджує, що ні в першій хвилі мобілізації, ні в другій хвилі, ні на початку третьої хвилі ОСОБА_13 не явився.
Прийшов ОСОБА_13 в перших числах серпня 2014 року. Йому була виписана картка медичного огляду для проходження військово-лікарської комісії і спеціальна довідка щодо придатності (непридатності) для військової служби. ОСОБА_13 виявився придатний до військової служби і пройшов дану комісію. 
Він, як головний спеціаліст РВК, готував копії послужних карток, картки пономерного обліку офіцерів та інші документи. Заключним етапом його роботи було те, що після погодження даних офіцерів на обласному збірному пункті, він робив записи в особовій справі і послужній картці офіцера про те, якого числа він був призваний по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 і в яку команду направлений. 
Зазначає, що питання, куди направити ОСОБА_13 , вирішувалось військкоматом, а саме: чи у військову частину, чи на курси перепідготовки у Київ. З ОВК сказали, щоб вони привозили групу людей, а вони на місці вже будуть вирішувати. На наступний день в ОВК повинен був прибути ОСОБА_13 та лейтенант ОСОБА_21 . В зв`язку з чим був складений іменний список команди для представлення в ОВК. Так як ОСОБА_13 проживав в м. Івано-Франківську, то до ОВК мав підійти сам. 
Лейтенант ОСОБА_21 приїхав у ІНФОРМАЦІЯ_3, звідки був відвезений в ІНФОРМАЦІЯ_7.
Також йому відомо, що ОСОБА_13 прибув в ОВК, однак в подальшому чи то відмовився від проходження військової служби, чи то не захотів іти на відправку в військову частину, одним словом, зник. Знає, що тривалий час його шукали, їздили до нього додому, Хотіли вручити йому повістку по мобілізації. Їздили до  ОСОБА_13  додому працівники військкомату -ОСОБА_17  та ОСОБА_22 . Начальник відділення офіцерів запасу і кадрової роботи кілька разів спілкувався з ОСОБА_13 по телефону, однак нічого так і не з`ясував, особова справа залишилась в них без записів, бо людини ( ОСОБА_13 ) не було. Тому військовим комісаром були підготовлені документи для розшуку ОСОБА_13 . 
Також повідомив, що капітан ОСОБА_13 працював з ним з 2009 року на посаді заступника воєнкома і якраз безпосередньо займався питаннями мобілізації, тому був обізнаний з її особливостями. Капітан ОСОБА_13 буз звільнений з посади у зв`язку з закінчення контракту у 2011 році. 
Команда 422 зазначена в послужній картці ОСОБА_13 , яка зберігається у військкоматі. Це була особиста команда ІНФОРМАЦІЯ_5, яка була визначена на випадок воєнних дій. Військово-облікова спеціальність ОСОБА_13 - НОМЕР_1 . І ОСОБА_13 мав прийти на цю посаду у випадку мобілізації. Дана карточка заповнювалася після звільнення ОСОБА_13 з військової служби.
Інша ВОС ОСОБА_13 - 121000 - за його фахом, за яким він закінчив вищий учбовий заклад - зв`язківець. Коли б його хотіли відправити по мобілізації в військову частину або на курси перепідготовки в м.Київ, він би йшов по ВОС 121000, тому що спеціальності по НОМЕР_4 в той час не були потрібні.
Зазначає, що коли прийшов ОСОБА_13 всі військкомати вже були укомплектовані, в тому числі і Надвірнянсько-Богородчанський.
В мобілізаційному розпорядженні зазначається: військове знання, прізвище, ім`я, по батькові, ВОС, домашня адреса. Ящо військкомату відома команда, в яку призначається мобілізований, то пишеться номер команди, якщо ця інформація невідома, то цей номер не пишеться, пишеться ще дата видачі та адреса, куди мобілізований має прибути.
06.08.2014  ОСОБА_13  мав прибути в ІНФОРМАЦІЯ_6 , де йому мали і вписати номер команди.
Свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що на час, коли мали місце дані події, він виконував обов`язки начальника відділу офіцерів запасу та кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_13 до моменту його появи у військкоматі він не знав. Вказав, що ОСОБА_13 з`явився у військкомат, пройшов військово-лікарську комісію, згідно висновку був придатний до військової служби. Після цього він був включений в команду згідно ВОС - як зв`язківець для направлення на курси для підвищення кваліфікації в м.Київ. 
В подальшому ОСОБА_13 прибув з речами в обласний військкомат на обласний збірний пункт, куди передали і його особову справу. В ОВК ОСОБА_13 з кимось розмовляв по телефону, а після розмови відмовився від проходження курсів, оскільки в подальшому не хотів їхати в зону АТО, взяв свої речі і пішов геть зі збірного пункту.
Стверджує, що ОСОБА_13 доводили до відома про призов за мобілізацією. Також свідок зазначає, що поіменний список осіб він формував особисто. Було дві людини - ОСОБА_13 і ОСОБА_21 . ОСОБА_13 інформували в усному режимі, що він має прибути в обласний збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_7.
Вказує, що мобілізаційне розпорядження було видане ОСОБА_13 05.08.2014року. Він ( ОСОБА_18 ) також прибув у м. Івано-Франківськ, де з ОСОБА_21 чекав ОСОБА_13 при вході в збірний пункт. Потім ОСОБА_13 з ОСОБА_21 направилися в актовий зал, а він пішов здавати їхні особові справи безпосередньо старшому команди, який був визначений на кожний напрямок та розвозив офіцерів по курсах. ОСОБА_13 зайшов в актовий зал з ОСОБА_21 , а він пішов здавати особові справи, де доповів начальнику відділу полковнику Морозу, що прибув з ІНФОРМАЦІЯ_3. Після того, як він здав особові справи, то побачив, що ОСОБА_13 теж був на цьому поверсі та говорив по мобільному телефону. Після телефонної розмови ОСОБА_13 повідомив його, що після курсів підвишення кваліфікації його будуть направляти в зону АТО, куди він бажання їхати не має.
В подальшому ОСОБА_13 забрав свою сумку і пішов геть. Він доповів начальнику відділення, що ОСОБА_13 покинув призовний пункт, забрав його особову справу, після чого повернувся до м. Надвірна. На наступний день з ОСОБА_13 пробували зв`язатись в телефонному режимі. Також працівники військового комісаріату виїжджали по місцю його проживання, проводили розшукові дії. 
Крім того, свідок підтвердив, що мобілізаційне розпорядження вручається після того, як особа пройшла військово-лікарську комісію та визнана придатною до військової служби. Мобілізаційне розпорядження зобов`язує людину з`явитися до військового комісаріату. Команда безпосередньо формувалася в ІНФОРМАЦІЯ_7, а не в ІНФОРМАЦІЯ_5
З показань свідка  ОСОБА_15  - воєнкома ІНФОРМАЦІЯ_7 встановлено, що ОСОБА_13 він знає з 2010 року. В цьому ж році він був призначений комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_13 обіймав в цей час посаду заступника комісара ОРВК. Стосунки службові. 
В березні 2014 року була оголошена перша хвиля мобілізації. Капітан ОСОБА_13 був викликаний у військовий комісаріат. У серпні 2014року успішно пройшов військово-лікарську комісію, був визнаний придатним до військової служби і мав бажання служити в Збройних силах України під час мобілізації, після чого отримав мобілізаційне розпорядження. ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав вказівку ІНФОРМАЦІЯ_8 на доставку солдатів, сержантів і офіцерів запасу, а саме: солдатів, сержантів - до військових частин, офіцерів - до курсів перепідготовки. 
ОСОБА_13  з його спеціальністю мав бути направлений на курси перепідготовки в м. Київ,   а після курсів мав бути відправлений до військової частини. Зазначив, що коли проходить мобілізація жодних контрактів не укладається.
Також йому відомо, що ОСОБА_13 прибув у ІНФОРМАЦІЯ_7, і коли йому повідомили, що після проходження курсів будуть направляти в зону АТО, він сказав, що туди не поїде.
В подальшому ОСОБА_13 дуже довго розшукували. Пояснює, що на початку мобілізації ОСОБА_13 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5, як офіцер запасу та числився у м. Надвірна на квартирній черзі, хоча проживав у м. Івано-Франківську.
За отримання мобілізаційного розпорядження ОСОБА_13 розписався у журналі вручення мобілізаційних розпоряджень, яке вручається після проходження військово-лікарської комісії. 
Про те, що ОСОБА_13 відмовився від мобілізації йому повідомив ОСОБА_18 , який доповів, що ОСОБА_13 сказав, що в зоні АТО служити не буде та покину приміщення призовного пункту ІНФОРМАЦІЯ_7 Розшукувати капітана ОСОБА_13 в м. Івано-Франківськ їхали особисто ОСОБА_17 та ОСОБА_22 , які сиділи в засідці та чекали його, щоб вручити повістку. 
Крім того стверджує, що ще у Надвірнянсько-Богородчанському військкоматі ОСОБА_13 роз`яснювали про відповідальність за порушення правил військового обліку.
Свідок  ОСОБА_17  в судовому засіданні пояснив, що собисто ОСОБА_13 він не знає. Коли була третя хвиля мобілізації, він працював у відділенні офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2.
Йому відомо, що ОСОБА_13 пройшов військово-медичний огляд. Його було визнано придатним до війської служби та призначено в команду. Після цього ОСОБА_13 повідомили про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_7 для подальшої відправки у м. Київ. Однак з ОВК він пішов геть. 
В зв`язку з цим, військовим комісаром було поставлене завдання знайти ОСОБА_13 , подзвонити йому, роз`яснити, що права на відстрочку у нього немає, щоб не подавати документи у військову прокуратуру. Він неодноразово їздив по місцю проживання ОСОБА_13 в м. Івано-Франківськ, однак двері квартири ніхто не відчиняв. Пояснює, що це був виключно мобілізаційний набір, тому мова про контракт не йшла і контракти не укладались.
Зазначає, що бачив ОСОБА_13 у серпні 2014році у Надвірнянсько-Богородчанському військкоматі, бачив його медичний висновок про придатність до військової служби.
Знає, що з ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 і ОСОБА_21 були відправлені в ІНФОРМАЦІЯ_7, звідки ОСОБА_21 був відправлений для проходження військової служби, а ОСОБА_13 покинув призовний пункт ОВК.
Свідок  ОСОБА_23 дав суду показання про те,  що  ОСОБА_13 особисто не знає, однак в березні 2014 року він, як офіцер запасу, був призваний по мобілізації і призначений на посаду начальника відділення офіцерів запасу і кадрів, де пропрацював до червня 2014 року. 
Йому відомо, що ОСОБА_13 був зареєстрований у АДРЕСА_2 . В першу чергу мобілізації всіх офіцерів оповіщували, однак ОСОБА_13 не було оповіщено. Він уже прибув у військкомат під час третьої хвилі мобілізації. Оповіщенням ОСОБА_13 безпосередньо займалися ОСОБА_18 і ОСОБА_17 . Процедура оповіщення здійснювалася різними способами, в тому числі і в телефонному режимі, про що складалися відповідні рапорти.
Відомо, що в серпні 2014 року військомати вже були укомплектовані, тому стояло питання поставки офіцерів у військові частини.
ОСОБА_13 пройшов військово-лікарську комісю, був призначений в команду, і на нього був складений іменний список. Після чого в складі команди він був направлений на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_8 . Там ОСОБА_13 , пройшов повторний медичний огляд, після чого ОВК вже остаточно вирішував, куди направляти мобілізованих. Також складалася відомість про попередження військовослужбовців за ухилення від мобілізації.
В подальшому ОСОБА_18 або ОСОБА_17 , точно не пригадує, йому доповіли, що обласний збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_13 покинув без поважних причин, тим самим ухилився від мобілізації. В подальшому вживалися заходи щодо розшуку ОСОБА_13 , направлялися повістки, робилися неодноразові виїзди по місцю його проживання .
Свідок  ОСОБА_24  суду повідомила, що проживає в АДРЕСА_3 . ОСОБА_13 знає, як сусіда. Вказала, що вона була вдома, коли прийшов якийсь чоловік і спитав, чи можна взяти в неї показання щодо сусіда ОСОБА_13 . Вона розповіла йому про те, що знала. Розписалася і все. Цей чоловік був слідчий, який питав її, як часто вона бачила сусіда та в яких стосунках з ним знаходиться. 
Чи приходили працівники військкомату до ОСОБА_13 не пам`ятає, чим займається ОСОБА_13 не знає.
Допитаний в якості свідка  ОСОБА_25 пояснив, що він сусід ОСОБА_13 та проживає в АДРЕСА_4 з 2003 року. Знає ОСОБА_13 десь з цього часу. Останні роки ОСОБА_13 проживав у квартирі сам. Бачив його у більшості випадків вдень, інколи увечері. Зустрічалися вони на сходовій клітці або на вулиці не щодня, а приблизно почерез день. Такого, щоб ОСОБА_13 не було вдома місяць чи більше він не помічав. 
Десь в 2014-2015 роках до нього приходили працівники міліції і питали, чи ОСОБА_13 є вдома. Після спілкування з працівниками міліції він бачив ОСОБА_13 і говорив йому, що його розшукали міліціонери. Військових біля будинку він не бачив.
Крім того, винуватість ОСОБА_13 в скоєному підтверджується письмовими доказами, а саме:
- повідомленням військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_15 за №1852 від 21.08.2014 року про вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (т.1 а.к.п.110);
- поіменним списком військовозобов`язаних, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.08.2014 року, з якого вбачається, що в нього включено також і капітана ОСОБА_13 (т.1 а.к.п.111);
- списком військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо роз`яснення статей КК України та вручення мобілізаційного розпорядження, відповідно до якого ОСОБА_13 05.08.2014 року повідомлено про кримінальну відповідальність, передбачену, в тому числі ст.336 КК України, тобто за ухилення від призову за мобілізацією (т.1 а.к.п.112);
- листом вивчення, яким підтверджується, що 05.08.2014 року з ОСОБА_13 проведена особиста бесіда молодшим лейтенантом ОСОБА_17 та внесені додаткові відомості за її результатами (т.1., а.к.п.113);
- висновком військово-лікарської комісії від 05.08.2014року, оригінал якої оглянутий в судовому засіданні і зберігається о особовій справі ОСОБА_13 , згідно якого обвинувачений ОСОБА_13 був визнаний придатним до проходження військової служби. Належним чином завірена копія даного висновку міститься в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.к.п.114);
- рапортами та поясненнями працівників ІНФОРМАЦІЯ_2: ОСОБА_22 від 15.08.2014 року, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 від 20.08.2014 року, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_13 ухилення від мобілізації (т.1 а.к.п.115-117);
- копією мобілізаційного розпорядженням від 05.08.2014 року, врученого обвинуваченому ОСОБА_13 (т.1 а.к.п.127);
- журналом вручення мобілізаційних розпоряджень призначених військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2, який оглянутий в судовому засіданні та яким підтверджується вручення ОСОБА_13 05.08.2014 мобілізаційного розпорядження, про що свідчить його особистий підпис;
- копією військового квитка обвинуваченого ОСОБА_13 серії НОМЕР_2 , дані якого звірені з даними, які наявні в матеріалах особової справи ОСОБА_13 , яка була оглянута в судовому засіданні (т.1 а.к.п.128, 131-134);
- ухвалами слідчого судді Надвірнянського районного суду ОСОБА_26 про тимчасовий доступ до речей і документів від 13.09.2016 року, протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 28.09.2016 року , копією опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 28.09.2016 року, постановою про визнання речовим доказом старшого слідчого Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_27 від 29.09.2016 року та долученим до нього DVD-R диску марки «Datex», дорученням оперативному підрозділу на проведення слідчих(розшукових) дій ( у порядку п.3 ч.2 ст.40 КПК України), якими підтверджується необхідність встановлення місцеперебування ОСОБА_13 та аналізу його телефонних контактів (вхідних/вихідних дзвінків) (т.1, а.к.п.135-144); 
- довідкою аналізу телефонних дзвінків до ОСОБА_13 на номер телефону: НОМЕР_3 , в період часу з 01.08.2014 року по 30.11.2014 року, якою підтверджуються неодноразові вхідні дзвінки на номер телефону останнього від працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 за 05, 06, 11, 12, 14, 15, 18, 19 серпня 2014 року (т.1 а.к.п.145-148, 149-169);
- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 23.09.2016 року, згідно якої на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду від 22.09.2016 року з ІНФОРМАЦІЯ_5, що в АДРЕСА_5 вилучена особова справа ОСОБА_13 №6670 на 87 аркушах (т.1, а.к.п.170-171);
- постановою про визнання речовим доказом старшого слідчого Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_27 від 07.10.2016 року, якою журнал вручення мобілізаційних розпоряджень по ІНФОРМАЦІЯ_5 визнано речовим доказом по кримінальному провадженні №12014090120000219 (т.1, а.к.п.177); 
- двома повістками на ім`я обвинуваченого ОСОБА_13 , згідно яких останній повинен був прибути 16 та 19 серпня 2014 року відповідно, до ІНФОРМАЦІЯ_2 та постановою старшого слідчого Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_27 від 30.08.2016 року про визнання цих повісток речовим доказом по кримінальному провадженні №12014090120000219 (т.1 а.к.п.178-179, 180);
- ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду від 11.10.2016 року про тимчасовий доступ до речей і документів та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 11.10.2016 року старшого слідчого Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_27 з яких вбачається, що на підставі даної ухвали слідчий намагався отримати тимчасовий доступ до речей і документів, які знаходилися у підозрюваного ОСОБА_13 , а саме до його мобілізаційного розпорядження НОМЕР_4 та військового квитка серії НОМЕР_2 , однак останній відмовився від надання вказаних в ухвалі слідчого судді документів та втік, що зафіксовано в даному протоколі (а.к.п.184-186);
- висновком експерта за результатами проведення військової експертизи за №21059/19-62 від 24.02.2020 року, згідно якого встановлено наступне:
1) Настанова з мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, яка затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.02.2013 року № 01, яка була чинна на час події, не містить обов`язкової вимоги щодо зазначення районним військовим комісаріатом в мобілізаційному розпорядженні номера призовної команди військовозобов`язаного.
З урахуванням того, що для комплектування військових частин (установ) Збройних Сил військовозобов`язаними максимально використовуються мобілізаційні ресурси, що знаходяться в районах їх дислокації, а їх надходження у війська (сили) при мобілізації забезпечується в найбільш короткі строки, а у разі відсутності мобілізаційних ресурсів у районах комплектування вони можуть призначатися з інших районів, у межах області за рішенням військового комісара обласного військового комісаріату, номер призовної команди може зазначатись обласним військовим комісаріатом. Не зазначення в мобілізаційному розпорядженні номера призовної команди не впливає на виконання громадянином України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Питання заповнення та вручення мобілізаційного розпорядження військовозобов`язаному регулювалося Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Інструкцією з військового обліку військовозобов`язаних і призовників, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 15 грудня 2010 №660, Настановою з мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, яка затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.02.2013 року № 01, Методичними рекомендаціями з організації ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування, в установах, організаціях, підприємствах і навчальних закладах. ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ).
2) Під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях військових комісарів) навіть, якщо у мобілізаційному розпорядженні не зазначено номер команди.
Враховуючи те, що нормативно-правовими документами заборонено призначення ненавчених військовозобов`язаних на посади, що визначають боєздатність військових частин і підрозділів, військовозобов`язаних, які пройшли медичну комісію і були визнані придатними до військової служби спочатку направляли до навчальних центрів (курсів), а в подальшому, після відновлення навичок направляли до військових частин і підрозділів, таким чином можливе вручення мобілізаційного розпорядження посадовими особами районного військового комісаріату військовозобов`язаному, який не призначений в команду з подальшим його розписом в книзі призначених військовозобов`язаних.
Зазначене питання регулюється Законами України «Про мобілізацію і мобілізаційну підготовку» та «Про військовий обов`язок і військову службу», а також Настановою з мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, яка затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.02.2013 року № 01.
3) Особа, яка прибула на призовний пункт (знаходиться на призовному пункті в день відправки) має однакові з військовослужбовцями права й обов`язки, що передбачені умовами військової служби та немає право його покинути самовільно, оскільки не може виконувати своїх обов`язків як військовослужбовець, це врегульоване Законами України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Статутом внутрішньої служби та Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Самовільне покидання призовного пункту військовозобов`язаним, який вже має мобілізаційне розпорядження, призводить до порушення термінів поставки військовонавчених мобілізаційних ресурсів, які подаються до військових частин на комплектування посад, що визначають боєздатність військових частин і підрозділів. У разі не укомплектування посад, що визначають боєздатність - військова частина (підрозділ) є не боєздатною, тобто не спроможною виконати визначені бойові завдання. У зв`язку з небоєздатністю однієї з військових частин ЗС України, в цілому знижується спроможність ЗС України виконувати завдання щодо захисту державного суверенітету та територіальної цілісності України.
4) Повідомлення особі, яка підлягає мобілізації в ЗС України під час часткової хвилі мобілізації про необхідність прибуття в районний військовий комісаріат можуть вручити: працівники військових комісаріатів, представники місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також керівники навчальних закладів, підприємств будь-яких форм власності.
Повідомлення можуть вручити тільки за місцем проживання або за місцем роботи.
Військовозобов`язаний має отримати повістку від уповноваженої на те особи (представника) особисто, для належного повідомлення військовозобов`язаний має підписати корінець повістки, який підлягає зберіганню у військовому комісаріаті.
Оскільки військовозобов`язаний має отримати повістку особисто, під підпис, отримання інформації про призов або отримання повістки або запрошення до військового комісаріату телефонним зв`язком, не може вважатися належним повідомленням особи.
Якщо військовозобов`язаний з`явився для проходження медкомісії і його визнали придатним для проходження військової служби, то йому вручають мобілізаційне розпорядження, що є належним повідомленням про призов.
Вказані питання регулюються Законом України «Про мобілізацію і мобілізаційну підготовку» від 21.10.1993 №3543-XII, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, Положенням про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 р. №352, Настановою з мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, яка затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.02.2013 року № 01.
5) Нормативно-правовими актами (документами) Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України не визначено яким документом (актом, протоколом, рапортом, і т.д.) працівниками районного військового комісаріату повинен фіксуватись факт відсутності особи, яка підлягає мобілізації по місцю проживання.
Водночас, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що стосується виконання військовослужбовцем службових обов`язків. Доповідь про виконання, або не виконання визначеного завдання військовослужбовцю може бути усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку або в іншій спосіб в залежності від того як визначив той хто віддавав наказ.
6) Нормативно-правовими актами (документами) Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України не визначено чи мають фіксуватись факти вручення повісток особам, які підлягають мобілізації в журналі районного військового комісаріату про вручення повісток.
Водночас Інструкцією з діловодства в Збройних Сил України, яка була затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 року № 200, та була чинна на час настання події визначалось, що у структурному підрозділі з ведення діловодства військової частини реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передавання чи створення, а для їх реєстрації може застосовуватися одна з трьох форм реєстрації документів - журнальна, карткова або автоматизована (з використанням спеціальних комп`ютерних програм). Використання журнальної форми реєстрації документів допускається у військових частинах з обсягом документообігу до 600 документів на рік.
Таким чином факти вручення повісток особам, які підлягають мобілізації в журналі районного військового комісаріату про вручення повісток можуть фіксуватись.
Вказаний висновок експерта міститься в матеріалах кримінального провадження (т.2 а.к.п.65-91).
Зазначені докази по кримінальному провадженні зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими та такими, що в своїй сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_13 діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням свідків у даному кримінальному провадженні.
Суд не бере до уваги показання допитаного в судовому засіданні 30.03.2018 року, за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_13 , в якості свідка  ОСОБА_16 про те, що дія ІНФОРМАЦІЯ_2 не розповсюджується на ОСОБА_13 , який фактично проживає у м. Івано-Франківськ, що видане обвинуваченому ОСОБА_13 мобілізаційне розпорядження неналежним чином відпрацьоване, тому немає сили документа, що при його заповненні та врученні ОСОБА_13 , не були враховані накази начальника Генерального штабу, які мають режим таємності, а особи, які проводили досудове розслідування права доступу до них не отримували, відповідно, і не ознайомлені з їх змістом, і що таким чином відносно ОСОБА_13 вчиняється незаконне кримінальне переслідування з метою притягнення його до кримінальної відповідальності, оскільки свідок ОСОБА_16 не володіє спеціальними знаннями та навичками і не може надавати консультації, пояснення, довідки та висновки з питань, які стосуються організації мобілізаційної підготовки та мобілізації, повноважень і відповідальності посадових осіб та обов`язків громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Такі надані ним свідчення нічим, окрім слів не підтвердженні, а тому суд вважає їх голослівними.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_13 , адвокат ОСОБА_14 просив визнати недопустимими як докази: копію опису речей і документів (т.1 а.к.п.141), оскільки в переліку матеріалів кримінального провадження цей документ відсутній і при відкритті матеріалів вони з ним не ознайомлені, а появився він вже в ході судового розгляду, постанову від 29.09.2016 року про визнання речовим доказом DVD-R диску марки «Datex» (т.1 а.к.п.142), бо відсутній в матеріалах справи документ про його отримання працівниками поліції, копії військового квитка, мобілізаційного розпорядження та паспорта ОСОБА_13 (т.1, а.к.п.127-134), оскільки досліджуватися мають оригінали цих документів, а що стосується отримання паспорта ОСОБА_13 - відсутня постанова суду про надання тимчасового доступу до речей та документів, недопустимими доказами є і копії списків військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 та лист вивчення (а.к.п.111-113), які в переліку матеріалів кримінального провадження зазначені, як оригінали.
Також вважає, що недопустимим доказом слід визнати і долучений стороною обвинувачення, разом з матеріалами особової справи ОСОБА_13 , журнал вручення мобілізаційних розпоряджень, оскільки відсутня ухвала суду про надання доступу до речей і документів та постанова слідчого про визнання його речовим доказом.
Крім того, акцентує, що слідчі дії по даному кримінальному провадженні, зокрема звернення до суду з клопотанням про надання тимчасового доступу 13.09.2016 року, постанова про визнання речовим доказом та протоколи тимчасового доступу 28.09.2016 року та 23.09.2016 року проводились в період зупинення досудового розслідування, що є порушенням.
Недопустимим доказом вважає захисник ОСОБА_13 , і висновок судового експерта Київського НДІСЕ від 24.02.2020 року № 21059/19-62 ОСОБА_28 , так як, на його думку, експертиза повинна проводитись під час досудового розслідування, а не в процесі судового розгляду кримінального провадження, а деякі поставлені перед експертом питання носять правовий характер. 
Не заслуговують на увагу, на думку захисту, і показання свідків-працівників ІНФОРМАЦІЯ_2, які були підлеглими воєнкома ОСОБА_15 , з яким у обвинуваченого були неприязні стосунки, натомість пояснення свідків -сусідів ОСОБА_13 спростовують доводи сторонни обвинувачення про те, що нібито військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 приходили по місцю проживання ОСОБА_13 для вручення йому повісток. Відповідно і рапорти, які складалися працівниками військкомату, стверджує захисник, не можна використовувати як допустимі докази в данному кримінальному провадженні, адже щодо них також відсутні постанови слідства. 
В зв`язку з наведеним суд констатує:
Згідно зі ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях.
Ч.1 ст.93 КПК України  встановлено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

А частиною 2 вказаної статті визначено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.94 КПК України суд оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили. При цьому має бути усунено всі розумні сумніви.
У відповідності до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Беручи до уваги вказані норми діючого кримінально-процесуального законодавства, суд критично оцінює доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_14 щодо визнання недопустимими перечислених ним вище доказів.
Зокрема, копія опису речей  і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 28.09.2016 року долучена до матеріалів кримінального провадження в зв`язку з тим, що його оригінал  залишений володільцю речей та документів, до яких  володільцем фактично надано тимчасовий доступ, що зафіксовано в протоколі тимчасового доступу до речей і документів ( т.1, а.к.п.140). Тимчасовий доступ  до речей і документів надавався згідно  ухвали слідчого судді від 13.09.2016 року (т.1,а.к.п.138), а вилучений   DVD-R диск марки  «Datex» об`ємом 4,7 Гб, із маркувальними позначеннями «вих; 2909; вих;1473/ кт від 28.09.2016 року, згідно постанови про визнання речовим доказом старшого слідчого Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_27   від 29.09.2016 року  визнано речовим доказом по кримінальному провадженні №12014090120000219 (т.1, а.к.п.142) та долучено до матеріалів кримінального провадження. 
Копії військового квитка, мобілізаційного розпорядження та паспорта ОСОБА_13 , які долучені до матеріалів справи, належним чином завірені печаткою Надвірнянського РВ УМВС. Також, обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні сам ствердив, що мобілізаційне розпорядження він отримав, його було вклеєно в його військовий квиток, а про його отримання він розписався в журналі вручення мобілізаційних розпоряджень по ІНФОРМАЦІЯ_5. 
А відсутність в матеріалах кримінального провадження оригіналів військового квитка та мобілізаційного розпорядження ОСОБА_13 зумовлена наступним: ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду від 11.10.2016 року про тимчасовий доступ до речей і документів слідчому Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_27 надано тимчасовий доступ до речей і документів ( мобілізаційного розпорядження НОМЕР_4 та військового квитка серії НОМЕР_2 ) підозрюваного ОСОБА_13 . Однак останній відмовився від надання вказаних в ухвалі слідчого судді документів та втік з приміщення, про що зазначено в протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 11.10.2016 року (т.1 а.к.п.184-186).
Крім того в судовому засіданні 11.12.2018 року досліджувалися письмові документи, в тому числі оригінал особової справи ОСОБА_13 , де міститься повна та детальна інформація про військовослужбовця, його послужний список, паспортні дані, ідентифікаційний код, дані військового квитка, просування по службі і т.д.
В цій же особовій справі знаходиться і оригінал списку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , до яких доведено статті КК України за невиконання конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, територіальної цілісності та недоторканості та яким вручені мобілізаційні розпорядження, лист вивчення ОСОБА_13 та його картка обстеження та медичного огляду.
Доводи сторони захисту про проведення слідчих дій в даному кримінальному провадженні в період зупинення досудового розслідування також не заслуговують на увагу виходячи з наступних підстав:
П.5 ч.2 ст.280 КПК України передбачено, що після зупинення досудового розслідування проведення слідчих(розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного. 
Для надання можливості встановлення місця перебування ОСОБА_13 слідчим суддею Надвірнянського районного суду ОСОБА_26 і були постановлені 13.09.2016 року ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів, а 23.09.2016 року оперуповноваженим Надвірнянського ВП - ОСОБА_29 та 28.09.2016 року старшим слідчим Надвірнянського ВП- ОСОБА_27 складені протоколи тимчасового доступу до речей і документів.
Відносно доводів адвоката ОСОБА_14 про недопустимість як доказу висновку судового експерта Київського НДІСЕ від 24.02.2020 року № 21059/19-62 ОСОБА_28 суд зазначає:
Згідно ч.1 ст.101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. З огляду на це, експерт відповідає лише на питання, поставлені йому особою, яка його залучила, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Отже, даною статтею передбачено проведення експертизи за дорученням (ухвалою) суду.
На переконання суду, висновок судового експерта Київського НДІСЕ від 24.02.2020 року № 21059/19-62 зроблений кваліфікованим фахівцем, який має достатній стаж та досвід роботи, відповідний клас та категорію, з правами та обов`язками експерта, що передбачені ст.69 КПК України, він ознайомлений. Крім того, експерт про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку експерта або за дачу завідомо неправдивого висновку за ст.ст.384, 385 КК України попереджений.Зазначена експертиза проведена на підставі наданих експерту всіх матеріалів кримінального провадження. 
Питання, які на думку експерта були такими, які з`ясовують питання права та виходить за межі спеціальних знань експерта, ним не досліджувалися, про що зазначено у висновку. 
Таким чином, суд вважає, що висновок дає вичерпну відповідь на поставлені питання і є згідно ч.1 ст.85, ч.1 ст.86 КПК України належним та допустимим доказом.
Також що стосується недопустимості, на думку захисника, свідчень допитаних в судовому засіданні свідків, які є працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебувають в службовому підпорядкуванні військового комісара ОСОБА_15 , суд зауважує:
Згідно ч.1 ст.65 КПК України свідком є фізична особа , якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.
Перед допитом в судовому засіданні 20.01.2017 року всім свідкам по даному кримінальному провадженні вручалися пам`ятки про їхні процесуальні права та обов`язки. Крім того, свідкам їхні права та обов`язки роз`яснювалися судом та попереджалося їх про кримінальну відповідальність, як того вимагає ст. 67 КПК України, а також свідків було приведено до присяги.
Таким чином у суду немає сумнівів щодо правдивості показань допитаних в судовому засіданні свідків, які є послідовними та логічними, а оцінка їхніх свідчень буде надана судом в сукупності з іншими зібраними в судовому засіданні та дослідженеми доказами. 
Що стосується показань свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які, як стверджує сторона захисту, не бачили щоб до обвинуваченого ОСОБА_13 приходили працівники військкомату, що дає підстави вважати недопустимими доказами написані ними рапорти, суд зазначає, що свідок ОСОБА_25 дійсно ствердив, що не бачив працівників військкомату, а свідок ОСОБА_24 вказала, що не пам`ятає, чи приходили до ОСОБА_13 працівники військомату.
Разом з тим, такі показання свідків не дають суду підстав вважати, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 не виїжджали по місцю проживання ОСОБА_13 в АДРЕСА_1 . 
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані, в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію та склад злочину, винуватість обвинуваченого ОСОБА_13 та інші обставини, зазначені у ст.91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими - відсутні.
Суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю та вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ст.336 КК України (в редакції, яка була чинною на час вчинення злочину), як дії, які виразились в ухиленні від призову за мобілізацією.
Заперечення обвинуваченим ОСОБА_13 своєї причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (в редакції, яка була чинною на час вчинення злочину) та доводи, що його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину стороною обвинувачення не доведена та не підтверджена, суд розцінює як обраний ним спосіб захисту та намагання уникнути кримінальнї відповідальності за скоєне.
Не спростовують вину обвинуваченого ОСОБА_13 і доводи його захисника-адвоката ОСОБА_14 .
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (в редакції, яка була чинною на час вчинення злочину), яке відноситься відповідно до вимог ст.12 КК України до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, те, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, працює приватним перевізником, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного.
Обтяжуючих вину ОСОБА_13 обставин судом не встановлено.
Пом`якшуючих вину ОСОБА_13 обставин судом також не встановлено. 
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
З врахуванням всіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , суд прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, в межах санкції інкримінованої йому відповідної  статті КК України, а саме у виді 3-х років позбавлення волі.
Водночас суд встановив і наступне:
Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 ст.44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Крім того, у відповідності до ч.5 ст.74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Таким чином, згідно приписів вказаної статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком суду законної сили минули встановлені законом строки, обчислення яких призупиняється в разі ухилення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення від слідства та суду та переривається у випадку скоєння зазначеною особою нового кримінального правопорушення.
Також, згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (в редакції, яка була чинною на час вчинення злочину), яке згідно санкції вказаної частини статті, на момент його вчинення, відносилось відповідно до ст.12 КК України, чинної на час інкримінованого йому злочину, до злочинів середньої тяжкості. На даний час у відповідності до чинної ст.12 КК України, ст.336 КК України відноситься до нетяжких злочинів.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України (в редакції,  яка була чинною на час вчинення злочину), в якому обвинувачується ОСОБА_13 , він вчинив 05.08.2014 року. На момент спливу строку притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема і на час ухвалення даного вироку, від явки до органів слідства, прокурора та суду обвинувачений не ухилявся та не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення, не зупинявся та не переривався.
Таким чином, вищенаведені обставини свідчать, що строк притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (в редакції, яка була чинною на час вчинення злочину), на час ухвалення вироку - закінчився.
В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_13 на підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України від призначеного йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (в редакції, яка була чинною на час вчинення злочину) у виді позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності.
Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід відносно обвинуваченого на момент розгляду даного провадження - відсутній.
Беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_13 на підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України від призначеного йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (в редакції, яка була чинною на час вчинення злочину) у виді позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності, суд приходить до висновку не обирати обвинуваченому запобіжний захід.
Питання речових доказів вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України. 
Арешт на майно - не накладався.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 44, 49, 74 КК України, ст.ст.100, 369, 370, 371, 373, 374, 395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.336 КК України (в редакції, яка була чинною на час вчинення злочину) та призначити йому покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити  ОСОБА_13 від призначеного йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ст.336 КК України (в редакції,  яка була чинною на час вчинення злочину) у виді 3 років позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності.
Речові докази: вилучений DVD-R диск марки  «Datex» об`ємом 4,7 Гб, із маркувальними позначеннями «вих; 2909; вих;1473/ кт від 28.09.2016 року, який згідно постанови старшого слідчого Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції  ОСОБА_27  від 29.09.2016 року визнано речовим доказом по кримінальному провадженні №12014090120000219 та надані дві повістки виписані на ім`я  ОСОБА_13 , які згідно постанови старшого слідчого Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції  ОСОБА_27  від 30.08.2016 року визнано речовим доказом по кримінальному провадженні №12014090120000219 - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження; журнал вручення мобілізаційних розпоряджень по ІНФОРМАЦІЯ_5, який згідно постанови старшого слідчого Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції  ОСОБА_27  від 07.10.2016 року визнано речовим доказом по кримінальному провадженні №12014090120000219 та зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області після вступу вироку в законну силу- повернути  ІНФОРМАЦІЯ_10 ). 
Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_13 - в той самий строк з часу отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя                               ОСОБА_1