ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/2152/21  Номер провадження 22-ц/814/554/23	Головуючий у 1-й інстанції Єжов В.А.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2023 року 	м.Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 
на заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 серпня 2021 року, постановлене суддею Єжовим В.А.,
по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, 

в с т а н о в и в:
31.03.2021 ТОВ ОТП «Факторинг Україна» звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 06.03.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ML700/1091/2008, за умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 137 140,00 Швейцарських франків зі сплатою плаваючої кредитної ставки у розмірі 4,49% відсотків річних + FIDR та пені у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочки.
Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечені іпотекою згідно договору №РМL700/1091/2008 від 06.03.2008, укладеного між банком та ОСОБА_1 , предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
12.11.2010 ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором №ML700/1091/2008 позивачу ТОВ ОТП «Факторинг Україна» на користь якого рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 30.03.2016 (справа №646/3813/15-ц) стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість по тілу кредиту в розмірі 487 555,78 грн., пеню за несвоєчасне повернення суми кредиту – 277 171,54 грн., а всього 6 764 727,32 грн.
Оскільки судове рішення позичальником залишається невиконаним, відповідно до п.6.2 договору іпотеки, ст.ст.35,36 Закону України «Про іпотеку», просить захистити порушене право та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №ML700/1091/2008 від 06.03.2008 у загальному розмірі 6 764 727,32 грн., у тому числі: 2 487 555,78 грн. – заборгованість по тілу кредиту; 4 277 171,54 грн. – пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 42,2 кв.м, житловою площею – 26,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів. 
Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02.08.2021 у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки – відмовлено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не надано доказів, що на час розгляду справи рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 30.03.2016 не виконано. Крім того позивач не надав доказів на підтвердження погашення, часткового погашення, а також не можливості погашення суми заборгованості відповідачами.
Суд першої інстанції визнав указані обставини обов`язковими для встановлення, оскільки виконання рішення суду на час розгляду справи може вплинути на обсяг кінцевого боргового зобов`язання позичальника та дійшов висновку про недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовував заявлені позовні вимоги.
       Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
       Зазначає, що виконавчий лист №646/3813/15-ц відносно боржника ОСОБА_2 перебуває на примусовому виконанні у ВПВР УЗПВС у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), ВП №53602875; відносно боржника ОСОБА_3 –у приватного виконавця Бабенка Д.А., ВП №62488886. 
       Докази на підтвердження не виконання боржниками судового рішення було заплановано надати суду у попередньому судовому засіданні. Проте у порушення норм процесуального закону розгляд справи провадився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, що позбавило позивача можливості представляти свої інтереси в суді та користуватися передбаченими ст.43 ЦПК України процесуальними правами.
       Повідомляє, що ні в добровільному порядку ні в ході примусового виконання судове рішення боржниками не виконано, жодних стягнень на користь кредитора не проведено.
       Спростовує висновки суду першої інстанції про недоведеність вимог позову з підстав відсутності розрахунку заборгованості, оскільки сума боргу встановлена рішенням суду у справі №646/3813/15-ц та в порядку ст.82 ЦПК України не потребує доказування.
       Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.
       Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.09.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 19.09.2022.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.ч.11, 13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
       Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.03.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ML700/1091/2008, за умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту: 137 140,00 швейцарських фунтів; цільове призначення: на оплату комісії банку, придбання нерухомого майна; річна база нарахування процентів: 360 календарних днів у році; сума першого чергового внеску (%): 2,66% вартості нерухомого майна у відповідності до договору купівлі-продажу; дата остаточного повернення кредиту: 06.03.2023; плаваюча процентна ставка: фіксований відсоток + FIDR; фіксований відсоток: 4,49% річних./а.с.7-9/ 
06.03.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №РML700/1091/2008-1, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного із його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі і такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договору, з усіма змінами і доповненнями до нього (п.2.1 договору). 
Згідно п.2.1.1. договору іпотекодавець зобов`язаний повністю повернути іпотекодержателю суму отриманого кредиту не пізніше 06.03.20223 відповідно до умов встановлених п.п.1.5.-1.6. кредитного договору чи в інший строк встановлений в кредитному договорі. Сума кредиту може скласти 137140,00 швейцарських франків.
Зазначений розмір боргових зобов`язань може збільшуватися на суму невиконаних платіжних зобов`язань іпотекодавця. Іпотекою забезпечені боргові зобов`язання в разі зміни їх суми, відповідно до п.2.1 цього договору (п.2.1.5).
В разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі (п.2.1.5.1 договору).
Відповідно до п.6.1. договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: а) всі боргові зобов`язання, не сплачені іпотекодавцем, в тому числі заборгованість по овердрафту і б) вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов`язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим договором.
Згідно п.6.2. договору іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: а) несплати іпотекодавцем іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; б) порушення іпотекодавцем будь-якого із його зобов`язань за ст.5 цього договору; в) інших обставин, передбачених чинним законодавством України, кредитним договором та цим договором. 
Відповідно до п.6.4.1 договору іпотеки іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. 
Згідно п.6.4.2. договору при виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому договорі) з вказівкою про загальну суму боргових зобов`язань та граничний строк погашення боргових зобов`язань. У випадку непогашення іпотекодавцем боргових зобов`язань у строк, передбачений у іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодавця в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань, вказаному в іпотечному повідомленні. При цьому іпотекодержатель зобов`язаний реалізувати предмет іпотеки протягом одного року, а суму, отриману від реалізації, направити на погашення боргових зобов`язань та інших фактичних вимог./а.с.11-13/
12.11.2010 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, на підставі якого ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором №ML700/1091/2008 на користь ТОВ ОТП «Факторинг Україна»./31-32,33/
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 30.03.2016 (справа №646/3813/15-ц) стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту у розмірі 106 716,25 швейцарських франків, що еквівалентно за курсом НБУ – 2 487 555,78 грн. та заборгованість за нарахованою пенею – 4 277 171,54 грн./а.с.22/
Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив із підстав недоведеності належними та допустимими доказами, що на час розгляду справи рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 30.03.2016 не виконано, а також відсутності розрахунку заборгованості, в межах якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. 
Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.
Стосовно порушення норм процесуального закону, колегія суддів враховує наступне.
Із матеріалів справи убачається, що ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 08.06.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки; постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Роз`яснено сторонам, що відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи провадиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін./а.с.51-52/
Згідно статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
За змістом частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У цій справі позивачем заявлено вимоги немайнового характеру, а тому справа не належить до категорії малозначних на підставі пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, та не визнана судом малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
За змістом п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального закону, зокрема ст.19 ЦПК України, при постановленні оскаржуваного судового рішення, що згідно п.7 ч.3 ст.376 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для його скасування. 
По суті вимог позову, колегія суддів приймає до уваги наступне.
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.
За вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №921/107/15-г від 18.09.2018 наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №361/7543/17 зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки не приводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки немає домовленості сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням. Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Під час виконання судового рішення про стягнення з боржника грошової суми в інтересах іпотекодержателя у межах виконавчого провадження звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється з урахуванням відповідних норм Закону України «Про іпотеку» та статті 572 ЦК України, зокрема з урахуванням права стягувача, який є іпотекодержателем, одержати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими стягувачами. Водночас з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині потрібно зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке можна було розуміти як подвійне.
       Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, та не врахував зазначені правові висновки, зробивши помилковий висновок про недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовував заявлені позовні вимоги.
       У цій справі передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки є судове рішення від 30.03.2016 у справі №646/3813/15-ц, яке набрало законної сили та яким встановлено порушення солідарними відповідачами основного зобов`язання та розмір заборгованості за кредитним договором, що склав 6 714 727,32 грн. Отже, як правильно зазначив позивач у доводах апеляційної скарги, указані обставини в порядку ст.82 ЦПК України не потребують доказування, а тому висновки суду першої інстанції про недоведеність вимог позову з підстав відсутності розрахунку заборгованості суперечать вимогам процесуального закону.
       Стосовно порушення позивачем вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, що полягає у не наданні доказів на підтвердження погашення, часткового погашення, а також не можливість погашення суми заборгованості відповідачами згідно судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
       Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       За правилами частини першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно частини п`ятої наведеної норми, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
       Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України).
       Згідно частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У цій справі судом апеляційної інстанції установлено порушення судом першої інстанції норм процесуального закону, зокрема ст.19 ЦПК України. Отже позивач з об`єктивних причин, що не залежали від нього, не зміг своєчасно надати суду для дослідження відомості про хід виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення від 30.03.2016 у справі №646/3813/15-ц. Такі відомості надані суду апеляційної інстанції, який їх приймає до уваги, як належні та допустимі докази на підтвердження невиконання боржниками судового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню, із постановленням нового про задоволення вимог позову.
Згідно ст.141 ЦПК України стягнути із відповідачів на користь позивача витрати судового збору по 2837,50 грн. із ножного (2270,00 грн.+3405,00 грн./2)./а.с.1,72/
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити.
Заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 серпня 2021 року– скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №ML700/1091/2008 від 06.03.2008 у загальному розмірі 6 764 727,32 грн., у тому числі: 2 487 555,78 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4 277 171,54 грн. - пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить  ОСОБА_1  на праві приватної особистої власності на підставі: частина - свідоцтва про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 10.07.1998, реєстраційний №9-98-124161 згідно з розпорядженням від 10.07.1998 за №27013 та зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 15.07.1998 та реєстром №П-9-8392; частина - свідоцтво про прав на спадщину за заповітом, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою 12.06.2001 за реєстровим №1-692, зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 19.06.2001 за реєстровим №П-9-8392, шляхом проведення прилюдних торгів.
Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір по 2837,50 грн. із ножного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18.05.2023.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов