ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/3479/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2022( суддя першої інстанції Кучма К.С.) в адміністративній справі №160/3479/22 за позовом  Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів  до   ОСОБА_1   про стягнення штрафних санкцій за порушення законодавства про рекламу,- 
ВСТАНОВИВ:
Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ФОП ОСОБА_1 штраф за порушення законодавства про рекламу у розмірі 210 000 грн. на користь Державного бюджету України (отримувач платежу: ГУК у Дніпропетровській області/м.Дніпро/21081100/ 21081100 Казначейство України (ЕАП), на р/р UА948999980313000106000004569, код ЄДРПОУ 37988155, ККДБ 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції»).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами розгляду справи про порушення відповідачем законодавства про рекламу, позивачем винесено рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, якими зобов`язано відповідача сплатити до Державного бюджету України штрафи. Проте, оскільки відповідачем у встановлені строки штрафи не сплачені, позивач звернувся щодо їх стягнення в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2022 позов  задоволено повністю.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штраф за порушення законодавства про рекламу у розмірі 210 000 грн. на користь Державного бюджету України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, а також не досліджено всіх обставин, що мають значення для справи.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої  інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, колегія суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як установлено з матеріалів справи, що споживачем реклами направлено заяву на ім`я начальника Головного управління Держпродспоживслужби в м.Києві від 22.10.2020 року №221020, в якій повідомив про рекламу яка містить текст «Учасниця конкурсу «Битва екстрасенсів» (другий сезон) СВІТЛАНА веде індивідуальний прийом в м.Києві» та просив здійснити позапланові заходи з державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про рекламу відносно ТОВ «Фірма арт».
Фахівцем Головного управління Держпродспоживслужби в м.Києві виявлено розповсюдження даної реклами з ознаками порушення вимог п.13 ч.1 ст.8 Закону України «Про рекламу». У порядку ч.2 ст.26 Закону України «Про рекламу» Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві направлено листи від 06.11.2020 року №06.6/17614 на адресу ТОВ «Фірма арт» та від 06.11.2020 року №06.6/17613 на адресу ТОВ «ДАЛМЕНЕР» з вимогою надати: пояснення, копію витягу про державну реєстрацію, затверджені макети реклами, документальне підтвердження вартості розповсюдженої реклами (договори з виробником реклами, рекламодавцем, акти виконаних робіт, квитанції про сплату тощо), а також іншу інформацію, що може мати істотне значення для прийняття Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві рішення.
З метою з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, керуючись ст. 29 Закону України «Про рекламу» Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві направлено запит від 18.12.2020 року № 06.6/20261 до ГО «Всеукраїнська рекламна коаліція» щодо проведення належної експертизи рекламної компанії «УЧАСНИЦЯ КОНКУРСУ «Битви екстрасенсів (другий сезон) СВІТЛАНА» на предмет відповідності вимогам Закону України «Про рекламу». Експертна комісія, дійшла висновку, що реклама з умовною назвою «УЧАСНИЦЯ КОНКУРСУ «БИТВИ ЕКСТРАСЕНСІВ» (другий сезон) СВІТЛАНА» порушує вимоги пункту тринадцятого статті 8 Закону України «Про рекламу».
Щодо листа від 06.11.2020 року №06.6/17614 на адресу ТОВ «Фірма арт».
Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві встановлено, що відповідно до договору про надання рекламних послуг в бюлетені експрес від 25.07.2020 року №1 укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , замовником розміщення вказаних зображень є ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог п. 9 та 10 Порядку №693, складено протокол про порушення законодавства про рекламу від 14.01.2021 року. На підставі протоколу, Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві прийнято рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.
Листом від 14.01.2021 року №06.6/540 Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві направлено листи на адресу ФОП ОСОБА_1 з вимогою надати: копію витягу про державну реєстрацію, затверджені макети реклами, документальне підтвердження вартості розповсюдженої реклами (договори з виробником реклами, рекламодавцем, акти виконаних робіт, квитанції про сплату тощо), а також іншу інформацію, що може мати істотне значення для прийняття Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві рішення. Зазначену вимогу відправлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
26 березня 2021 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві направлено на адресу відповідача додаткову вимогу за №06.2/4568, з повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.
16 квітня 2021 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві прийнято протоколи №76 та №78 якими встановлено, що ФОП ОСОБА_1 проігноровано вимоги щодо надання необхідних документів для здійснення повноважень щодо контролю за дотриманням вимоги законодавства про рекламу.
За результатами розгляду матеріалів справи Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів прийнято рішення №0015, якими накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф за порушення вимог законодавства про рекламу у розмірі 110 000 грн.
Щодо листа від 06.11.2020 року №06.6/17613 на адресу ТОВ «ДАЛМЕНЕР».
Між ДП «ДАЛМЕНЕР» та ФОП ОСОБА_3 , існують договірні відносини, які підтверджуються копіями рахунку-фактури №СФ-0000499 від 01.10.2020 року, №СФ-0000574 від 30.10.2020 року та актом №ОУ-0001364 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.10.2020 року. У свою чергу між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про надання рекламних послуг від 08.08.2019 року №72, з якого вбачається, що замовником виготовлення та розміщення вищезазначеної реклами на станціях Київського метрополітену є ФОП ОСОБА_1 
Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві листом від 02.03.2021 року №06.2/3244 направлено ФОП ОСОБА_1 вимогу для надання необхідних для розгляду справи матеріалів.
Відповідь на зазначену вимогу Головне управління Держпродспоживслужби в м.Києві не отримало, у зв`язку з чим листом від 26.03.2021 року № 06.2/4569 надіслано повторну вимогу до ФОП ОСОБА_1 
Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві прийнято рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу від 26.03.2021 року відносно ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до протоколу №75 засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу від 16.04.2021 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві встановлено, що ФОП ОСОБА_1 проігноровано попередньо надіслані вимоги щодо надання необхідних документів для розгляду справи, а отже має місце ухиляння від виконання законних вимог Головного управління, чим порушено частину другу статті 26 Закону України «Про рекламу». Як наслідок прийнято рішення №75 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 19.04.2021 року.
Відповідно до протоколу №77 засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу від 16.04.2021 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в м.Києві вирішено направити матеріали справи до Держпродспоживслужби для прийняття рішення.
За результатами розгляду матеріалів справи Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів прийнято рішення №0016 якими накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф за порушення вимог законодавства про рекламу у розмірі 100 000 грн.
У зв`язку з відсутністю добровільної сплати суми накладених штрафних санкцій позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції підтримав позицію позивача, вважаючи її обґрунтованою.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
За визначеннями понять, наведеними у статті 1 Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 року № 270/96-ВР (Закон № 270):
зовнішня реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг;
недобросовісна реклама, яка вводить або може ввести в оману споживачів реклами, завдати шкоди особам, державі чи суспільству внаслідок неточності, недостовірності, двозначності, перебільшення, замовчування, порушення вимог щодо часу, місця і способу розповсюдження;
реклама інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;
товар будь-який предмет господарського обігу, в тому числі продукція, роботи, послуги, цінні папери, об`єкти права інтелектуальної власності;
знижка тимчасове зменшення ціни товару, яке надається покупцям (споживачам).
Згідно частинами 4, 5, 6 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХХІІІ, вживання понять «знижка» або «зменшена ціна» або будь-яких інших, аналогічних за значенням, дозволяється лише з додержанням таких умов:
1) якщо вони застосовуються до продукції, яку безпосередньо реалізує суб`єкт господарювання;
2) якщо такого роду знижка або зменшення ціни застосовується протягом визначеного та обмеженого періоду часу;
3) якщо ціна продукції є нижчою від її звичайної ціни.
Після публічного повідомлення про початок застосування знижок або зменшення ціни до споживачів повинна доводитися інформація про ціну продукції, що була встановлена до початку проведення відповідного розпродажу, застосування знижок або зменшення ціни, а також ціну цієї ж продукції, встановлену після їх початку.
Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону № 270/96-ВР особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть:
1) рекламодавці, винні: у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами; у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом; у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами; у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно;
2) виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами;
3) розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.
Отже, законодавством визначений перелік осіб, які несуть відповідальність за порушення законодавства про рекламу. Такими особами є: рекламодавці, виробники реклами та розповсюджувачі реклами за наявності вини.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 270 реклама про знижку цін на продукцію, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару.
Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, регулює Закон України «Про рекламу» від 03.07.1996 № 270/96-ВР, в редакції чинній на час винесення оскаржуваних рішень, (Закон №270/96-ВР), відповідно до статті 7 якого основними принципами реклами є: законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди. Реклама не повинна підривати довіру суспільства до реклами та повинна відповідати принципам добросовісної конкуренції. Реклама не повинна містити інформації або зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності. Реклама повинна враховувати особливу чутливість дітей і не завдавати їм шкоди.
Абзацом 7 частини 6 статтею 22 Закону №270/96-ВР встановлено, що забороняються такі види діяльності з рекламування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої та тютюнові вироби, зокрема, зображення тютюнових виробів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються тютюнові вироби, або процесу паління тютюнових виробів, на упаковці чи під час реклами будь-яких інших товарів чи послуг, які не пов`язані з вживанням тютюнових виробів.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №270/96-ВР у рекламі забороняється, зокрема, використовувати засоби і технології, які діють на підсвідомість споживачів реклами.
Згідно з статтею 10 Закону №270/96-ВР недобросовісна реклама забороняється.
Відповідальність за недобросовісну рекламу несе винна особа. Рішення щодо визнання реклами недобросовісною приймають державні органи, визначені у статті 26 цього Закону.
Відповідно до статті 1 Закону №270/96-ВР у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; недобросовісна реклама - реклама, яка вводить або може ввести в оману споживачів реклами, завдати шкоди особам, державі чи суспільству внаслідок неточності, недостовірності, двозначності, перебільшення, замовчування, порушення вимог щодо часу, місця і способу розповсюдження; споживачі реклами - невизначене коло осіб, на яких спрямовується реклама.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що наведене законодавцем визначення «недобросовісна реклам» є достатньо широким і містить у собі ознаки різного роду порушень законодавчих вимог до реклами, які розкривають явище реклами, яка не відповідає закріпленим законодавством принципам реклами, а також основним вимогам до реклами, порушуючи встановлені обмеження.
На переконання суду апеляційної інстанції, введення в оману споживачів реклами являє собою розповсюдження реклами, що за своїм змістом не відповідає дійсності, містить неправдиву інформацію про рекламований об`єкт чи іншу неправдиву інформацію.
Законом не передбачено, що до недостовірної реклами слід відносити лише таку рекламу, яка навмисно вводить, чи спрямована на введення в оману споживачів реклами. Ця обставина накладає на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами підвищену відповідальність і, відповідно, змушує таких учасників рекламних відносин здійснювати внутрішній контроль за достовірністю рекламної інформації, яку вони замовляють, виготовляють та розповсюджують.
Завдавання шкоди споживачам реклами, окремим особам, державі чи суспільству в цілому визначається другою обов`язковою ознакою недобросовісної реклами. Така шкода може мати матеріальний чи моральний характер.
Всі перераховані критерії недобросовісності реклами полягають у прямому чи прихованому обмані, що однозначно є порушенням загальнолюдських моральних норм, так само як і норм права.
Оскільки введення в оману та завдавання шкоди може відбуватися внаслідок неточності, недостовірності змісту реклами, двозначності висловлювань і тверджень, що подаються у ній, встановленню підлягають не лише факт поширення певної реклами, але й неповнота (неточність, невідповідність дійсності) такої та безпосередній вплив (об`єктивна можливість такого впливу) на споживачів.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 26 Закону №270/96-ВР контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства, та який реалізує державну політику, зокрема, у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу.
Реалізація державної політики у сфері попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і реклами в цій сфері; здійснення відповідно до закону державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами пунктом 3 вказаного Положення віднесено до основних завданнями Держпродспоживслужби.
Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження (підпункт 9 пункту 4 зазначеного Положення).
Відповідно до пункту 7 Положення Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.
Під час розгляду цієї справи суд першої інстанції  аналізував право позивача на проведення перевірки та повноваження під час застосування санкцій за порушення вимог законодавства про рекламу. 
Між тим поза увагою суду залишилось дослідження питання про право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення штрафів.
За приписами абз. 1, 2 частини 1 статті 26, частина 9 статті 27 Закону України Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 №270/96-ВР, якими керувався суд під час задоволення позову про стягнення штрафів, встановлюють, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, може вимагати від рекламодавців публікації відомостей, що уточнюють, доповнюють рекламу, та звертатися з позовом до суду щодо протиправних дій рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами.
Проте права на звернення до суду з позовом про стягнення штрафів за порушення законодавства про рекламу центральний  орган  виконавчої  влади,  що  реалізує державну політику  у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів відповідно до вказаного Закону не має.
Щодо посилання суду першої інстанції на Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №693, суд апеляційної інстанції зазначає, що цей підзаконний нормативно-правовий акт не є «законом» у розумінні статті 5, частини 4 статті 46 КАС України, який є підставою для звернення до суду.  
Окрім того, вони також не містять вказівки на право позивача звертатись до суду з позовом про стягнення штрафів за порушення законодавства про рекламу.
За таких обставин суд апеляційної інстанції зазначає, що звернення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду з позовом є способом здійснення таким суб`єктом визначених законами повноважень, під час якого суд здійснює попередній судовий контроль, перевіряючи наявність законних підстав для втручання суб`єкта владних повноважень (позивача) у господарські відносини, а отже запобігаючи можливим порушенням прав, свобод або законних інтересів фізичних або юридичних осіб. 
Звернення суб`єкта владних повноважень до суду не є способом захисту його прав чи інтересів, оскільки адміністративне судочинство має інше завдання.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 23.09.2021 року у справі №816/259/18.
Судовий розгляд у справі за позовом суб`єкта владних повноважень, який подано до суду за відсутності необхідних передумов, не може призвести до виконання завдання адміністративного судочинства - захисту прав фізичних та юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно, якщо суб`єкт владних повноважень звернувся до суду без передбачених законом підстав, і це з`ясовано судом на стадії відкриття провадження, то суд відмовляє у відкритті провадження, оскільки спір не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо ці обставини були з`ясовані судом після відкриття провадження, суд закриває провадження у справі. Розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів. а не належить до юрисдикції жодного іншого суду.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 26.09.2018 року у справі №826/853/17. 
Колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для відступлення від зазначених правових висновків.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач, в даному випадку, не має правових підстав для звернення до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій.
Крім того, суд апеляційної  інстанції звертає увагу, що до спірних правовідносин суд першої інстанції не застосував норми частини 3 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-ХІІ, яка встановлює, що у разі невиконання в добровільному порядку суб`єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, визначених у статті 26 цього Закону рішень (постанов) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та його посадових осіб про накладення стягнення примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Таким чином, суд першої інстанції зазначені вимоги КАС України у їх взаємозв`язку з вимогами Законів України «Про рекламу» та «Про захист прав споживачів» не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Положеннями ч. 1 ст. 319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Приписами п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Оскільки відсутні підстави для звернення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1  з вимогою про стягнення суму штрафних санкцій у розмірі 210 000 грн., тому провадження по справі підлягає закриттю, однак суд першої інстанції не дослідив питання щодо наявності у позивача права на звернення до суду з позовом про стягнення штрафів та розглянув справу по суті, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про закриття провадження у справі.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про закриття провадження у справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 238, 292, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329, суд, –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2022 в адміністративній справі №160/3479/22  скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі № 160/3479/22 за позовом  Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів  до   ОСОБА_1   про стягнення штрафних санкцій за порушення законодавства про рекламу закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 12 травня  2023 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва