Номер провадження: 22-ц/813/1406/23 
Справа № 521/18362/20
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Каплі Аліни Степанівни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2021 року представник ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Капля Аліна Степанівна звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просила стягнути з останнього шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 32170,54 грн та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог пояснювала, що 13.10.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «MAN», власник якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна», внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «MAN» з вини ОСОБА_1 . У зв`язку із викладеним, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодувала потерпілому ТОВ «Дікергофф Транспорт Україна» витрати на ремонт автомобіля у розмірі 102802,50 грн. в ході страхового випадку стало відомо, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Тому, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулось до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації на суму 75125,50 грн, у відповідь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило виплату у розмірі 18211,02 грн та 54420,94 грн. Невідшкодованою залишилась сума 32170,54 грн, тому позивач звернувся до суду (а.с.1-4).
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року в задоволенні позовної заяви ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовлено (а.с.107-109).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Капля Аліна Степанівна звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що так як на момент дорожньо-транспортної ОСОБА_1 працював на посаді водія у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТУРИСТ», то саме «ТУРИСТ» має відшкодовувати шкоду, завдану працівником. Апелянт звертає увагу на те, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди належить ОСОБА_3 як фізичній особі, а не Товариству з обмеженою відповідальністю «ТУРИСТ», а тому апелянт вважає, що відсутні докази, які надають суду можливість встановлення факту перебування транспортного засобу у володінні роботодавця, що виключає обов`язок відшкодовувати шкоду, завдану працівником. Також, апелянт вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки. Тому, апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.116-119).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.07.2021 року апеляційну скаргу було залишено без руху у зв`язку із пропуском строку апеляційного оскарження та надано апелянту відповідний строк на усунення недоліків, а саме подання до суду вмотивованого та обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку (а.с. 134). У зв`язку із усуненням вказаних в ухвалі від 05.07.2021 року недоліків апеляційної скарги, ухвалою від 20.09.2021 року було відкрито апеляційне провадження (а.с. 147-149) та справу призначено до розгляду (а.с. 158).
16.08.2021 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Каплі Аліни Степанівни, в якому зазначає, що оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував на посаді водія у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Турист», тому саме на них покладено обов`язок відшкодування шкоди, яка була завдана їх працівником (а.с. 141-146).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Сторони про дату, час та порядок проведення судового засідання повідомлялися належним чином. 
Ухвалою від 15.05.2023 року було задоволено клопотання адвоката Корнишина Юрія Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 
В судовому засідання в режимі відеоконференції був присутнім представник ОСОБА_1 - адвокат Корнишин Юрій Олексійович, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.
Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.
13.10.2018 року близько 12 год. 20 хв. по а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 100 км, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BOVA», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 з причепом «OMEPS», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 з причепом «OMEPS», державний номерний знак НОМЕР_3 .
Власником транспортного засобу «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 з причепом «OMEPS», державний номерний знак НОМЕР_3 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна», який забезпечений договором добровільного страхування наземного транспорту № К-093791 від 18.12.2017 року, укладеним між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна» (а.с. 5-25).
Згідно постанови Малиновського районного суду міста Одеси по справі № 521/17803/18 від 14.11.2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення (а.с. 26).
23.11.2018 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було розраховано суму страхового відшкодування до справи № 180000182967 на підставі рахунку № 109 від 09.11.2018 року, складеногоСТО ТОВ «Траксервіс В12», яка складає 27677,00 грн (а.с. 28 зворот, 29). В подальшому, на підставі рахунку № 109 від 09.11.2018 року, складеного СТО ТОВ «Траксервіс В12», ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснила його перерахування, згідно платіжного доручення № 3Р085654 (а.с. 30, 38 зворот). 
Окрім того, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» також отримала рахунок № 108 від 09.11.2018 року, складеного СТО ТОВ «Траксервіс В12» та на підставі даного рахунку 28.11.2018 року розрахувало суму страхового відшкодування по даній страховій справі, яка згідно умов договору добровільного страхування наземного транспорту № К-093791 від 18.12.2017 року, на підставі страхового акту № 180000182969 від 28.11.2018 року та зібраних документів, складає 75125, 50 грн (а.с. 37-38, 39).
07.12.2018 року представник ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернувся до Приватного акціонерного товариства «Української пожежно-страхової компанії» із заявою (претензією) № 180000182967, із проханням здійснити відшкодування шкоди (в порядку регресу) в розмірі 27677,0 грн (а.с. 39 зворот). Також була направлена заява (претензія) № 180000182969 щодо відшкодування шкоди (в порядку регресу) у розмірі 75125,5 грн (а.с. 40).
18.12.2018 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було перераховано ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було перераховано страхове відшкодування у розмірі 18211,02 грн (згідно платіжного доручення № 2480) та у розмірі 52420,94 грн (згідно платіжного доручення № 2484) (а.с. 78, 84). 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач - ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди працював на посаді водія у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Турист», що підтверджується довідкою від 15.03.2021 р. № 114, тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Турист» повинно відшкодувати шкоду, яка була завдана їхнім працівником у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 13.10.2018 року та відповідно, за таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем по справі. Разом з тим, зважаючи на положення ст. 51 ЦПК України, згідно якої суд із власної ініціативи не може замінювати неналежного відповідача, оскільки порушуватиметься такий принцип цивільного процесу, як диспозитивність, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки неналежний відповідач не може відповідати за даними позовними вимогами.
Апеляційний суд частково не погоджується із висновками суду першої інстанції та, задовольняючи частково апеляційну скаргу, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Згідно із ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з частинами 1-3 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно зі ст. 1194ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Також, статтями 512, 514 ЦК України передбачено, що в установлених законом випадках кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. Ці норми кореспондуються і положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Під час виплати страховиком страхувальнику страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту відбувається заміна кредитора, і, як наслідок, у страховика виникає право вимоги до відповідальної особи щодо відшкодування йому завданої шкоди у порядку суброгації.
Матеріалами справи встановлено, що 18.12.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна» та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № К-093791, котрий, в свою чергу, діяв на момент настання дорожньо-транспортної пригоди. 
В подальшому, ПрАТ «Українською страховою компанією «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі отриманих від СТО ТОВ «Траксервіс В12» рахунків № 108 від 09.11.2018 та № 109 від 09.11.2018 року, відповідно до умов договору добровільного страхування № № К-093791 ПрАТ «Українською страховою компанією «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було відшкодовано Товариству з обмеженою відповідальності «Дікергофф Транспорт Україна» витрати на ремонт транспортного засобу «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 з причепом «OMEPS», державний номерний знак НОМЕР_3 у загальному розмірі 102802,50 грн.
Також встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BOVA», державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3021718. Згідно платіжних доручень, наявних в матеріалах справи, № 2484 від 18.12.2018 року та № 2480 від 18.12.2018 року, Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» в подальшому було перераховано ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування у розмірі 52420,94 грн на підставі страхового акту № ОЦ/123/450/18/9488 (а.с. 77-78) та страхове відшкодування у розмірі 18211,02 грн (а.с. 84). Відповідно, не відшкодованою залишилася страхова сума у розмірі 32170,54 грн, щодо стягнення яких ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і звернулося до суду із відповідними позовними вимогами до ОСОБА_1 посилаючись при цьому на положення ст. 1194 ЦК України.
Разом з тим, згідно положення ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, 
При цьому, відповідно до висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду України в постанові від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір страхового відшкодування перевищує ліміт відповідальності страховика. При цьому, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхової відповідальності та сплачує страхові платежі, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. 
Згідно наявних матеріалів цивільної справи, встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежна-страхова компанія», згідно діючого полісу засобів № АМ/3021718, яка в подальшому здійснила відшкодування страхової суми ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», однак не в повному розмірі, у зв`язку із чим невиплаченої залишилося страхове відшкодування у розмірі 32170,54 грн.
При цьому, Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежна-страхова компанія», в свою чергу, було залучено до участі у розгляді справи по суті судом першої інстанції в якості третьої особи, яка скористалися своїм правом на подання відповідних пояснень, в яких повідомили про здійснення власний перерахунку завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, та відповідно на підставі якого в подальшому здійснили виплату, перерахувавши на користьПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування у загальному розмірі 70631,96 грн, яка є меншою від фактичного розміру завданої шкоди. Копію діючого договору страхування № АМ/3021718 матеріали справи, в свою чергу, не містять, що позбавляє права суд здійснити перевірку відомостей, що містяться у змісту вказаного договору страхування, в тому числі щодо визначеного сторонами даного договору страхового ліміту, в межах якого здійснюється страхове відшкодування.
Тобто, зважаючи на вищевикладене, саме на Приватне акціонерне товариство «Українська пожежна-страхова компанія», в якому було застраховано вищезазначений транспортний засіб «BOVA», державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно діючого полісу № АМ/3021718, за кермом якого на момент настання дорожньо-транспортної пригоди знаходився ОСОБА_1 (якого визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП постановою Малиновського районного суду міста Одеси по справі № 521/17803/18 від 14.11.2018 року) покладається обов`язок щодо відшкодування фактичних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно в межах обумовленого сторонами договору страхування та встановленого страхового ліміту.
За таких обставин, зважаючи на те, що судом першої інстанції вищенаведені обставини не було взято до уваги, однак дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 , апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, змінює та доповнює оскаржуване рішення в частині мотивування, в іншій частині - залишає без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Каплі Аліни Степанівни - задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року змінити та доповнити в частині мотивування, в іншій частині залишити без змін. 
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                  А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький
Повний текст постанови складений 09 червня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк