Дата документу 04.04.2023 Справа № 310/11306/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 310/11306/21 
Провадження №22-ц/807/88/23 
Головуючий в 1-й інстанції – Маринін О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Ільїна Г.О.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Безуха Максима Ігоровича на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2021 року, постановлену у м. Бердянськ у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,- 

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя. Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності площею 259 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , які зареєстровані за ОСОБА_2 .

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2021 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.
       
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Безуха Максима Ігоровича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення вимог заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, при цьому заявник не зобов`язаний подавати докази зазначеним обставинам. Накладення арешту на майно, яке підлягає поділу між сторонами є співмірним заходом забезпечення позову.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду жодних доказів наявності реальної загрози невиконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки сама по собі можливість розпорядження майном, яке перебуває у власності відповідача, не дає підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, заява не містить конкретних даних щодо вартості майна, яким позивач просить забезпечити позов, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем вимог.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання. 

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Між сторонами у справі виник спір щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу. Власником спірного майна є відповідач у справі, а тому як вірно вказує заявник, відповідач може у будь який час реалізувати своє право щодо розпорядження нерухомим майном, а тому існує реальна загроза невиконання в майбутньому можливого рішення суду про задоволення вимог позову, оскільки нерухоме майно може бути відчужене іншим особам.

Слід зазначити, що накладання арешту на майно, жодним чином не перешкодить відповідачу у справі володіти та користуватися ним на власний розсуд, враховуючи також, що вказані заходи мають тимчасовий характер, і відповідач за наявності підстав має право звернутись до суду з заявою про скасування вказаних заходів забезпечення позову.

Однак, суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що заявником не доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову. 

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру та земельну ділянку.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Безуха Максима Ігоровича задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 листопада 2021 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити. 

Накласти арешт на квартиру  АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .
Накласти арешт на земельну ділянку несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності площею 259 кв.м. за адресою  АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 06 квітня 2023 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С. В. Кухар

судді:                                                                                О. В. Крилова

О. З. Поляков