ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2023 року	Львів	Справа № 380/5747/22 пров. № А/857/4385/23	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                  Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.
з участю секретаря судового засідання                                Зінчук Ю.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року, ухвалене суддею Сидор Н.Т. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/5747/22 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» до Львівської митниці про скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови, 
                                                             В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів UA209180/2021/900018/2 від 26.10.2021 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці № UA209170/2021/01441 від 26.10.2021 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач для митного оформлення товару не надав платіжні документи про оплату товару, внаслідок чого позивач не підтвердив усі складові митної вартості товару. Ця обставина викликала у позивача обґрунтовані сумніви щодо вірності задекларованої позивачем вартості товару. Крім того, у поданих позивачем документах містились розбіжності щодо умов поставки товару.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.
Таку позицію обґрунтовує тим, що для митного оформлення товару надав усі необхідні документи, що підтверджують його митну вартість за ціною договору. Розбіжності, які є у договорі та рахунку-фактурі, щодо умов поставки (CFR Сінган у договорі та CNF Одеса у рахунку) є фактично опискою, щодо умов поставки CNF позивач запевняє, що страхування вантажу не здійснювалося.
З цих підстав, позивач вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови є протиправними і тому їх необхідно скасувати.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Анлево» (покупець) та «Tangshan Jinnong Trading Co., Ltd» (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 1 від 10.03.2021 року.
Згідно з цим договором, позивач придбав товари (відповідно до 31 графи електронної митної декларації): ручні інструменти побутові, штикові та совкові лопати без ручок в асортименті (згідно з інвойсом № JN2021-0610 від 13.06.2021 року), лопата штикова лакована з штампом арт. S506-2 (1155) 4272 шт., лопата совкова лакована з штампом арт. S504-4 (3377) 4380 шт., лопата штикова арт. S506-3 (1144) 13020 шт., лопата совкова арт. S504-1 (3355) 12000 шт.
Відповідно до інвойсу № JN2021-0610 від 13.06.2021 вартість товару становить 41638,4 доларів США. Термін оплати: Аванс телеграфним переказом (10000 доларів США), залишок+доставка перед завантаженням. Порт завантаження: порт Сінгаг (Xingang), Китай. Час відвантаження: 30-40 днів після отримання авансового платежу.
Згідно з п. 2.4 договору № 1 від 10.03.2021, термін поставки: 40 днів після отримання передоплати. Відповідно до п. 3.3. цього договору умови оплати, згідно з фактурою.
На дату митного оформлення товару повинні були бути сплачені аванс 10000 доларів США, залишок – 31638,40 доларів США, доставка.
Втім, як видно із графи 44 митної декларації № UA209170/2021/083486 від 22.10.2021 року, жодних документів про оплату товару позивачем подано не було.
22.10.2021 року позивачем до митного оформлення надав митну декларацію № UA209170/2021/083486.
Разом із митною декларацією позивач надав: рахунок-проформу (Proforma invoce) № JN2021-0610 від 13.06.2021 року; рахунок-фактуру (Commercial invoce) № JN2021-0610 від 09.08.2021 року; коносамент (Bill of lading) COSU6308995110 від 23.08.2021 року; автотранспортну накладну (Road consignment note) № 997 від 19.10.2021 року; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № 21С1302В0612/00013 від 16.08.2021 року; зовнішньоекономічний договір № 1 від 10.03.2021 року; інші некласифіковані документи.
22.10.2021 року відповідач заявив позивачу вимогу про надання додаткових документів, відповідно до ст. 53 МК України.
У відповідь на вимогу відповідача декларант надав: видаткові накладні на реалізацію товару з попередніх поставок; платіжне доручення від 04.06.2021 року № 21 на суму 10000 доларів США; платіжне доручення від 13.10.2021 року № 47 на суму 31638,40 доларів США; митну декларацію країни відправлення.
За результатами опрацювання поданих документів відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UА209180/2021/900018/2 від 26.10.2021 року, на основі раніше визнаної митної вартості на підставі МД від 05.09.2021 року № UА500150/2021/203123/2.
Це рішення ґрунтується на тому, що відповідач виявив розбіжності щодо умов поставки товару та відсутність всіх складових митної вартості, зокрема пакування, навантаження, маркування та брокерських послуг . 
Також Львівська митниця прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 209170/2021/01441 від 26.10.2021 року, 
27.10.2021 року позивач подав нову митну декларацію № UА209170/2021/085005, врахувавши коригування митної вартості, яке здійснив відповідач.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 2 статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.  
Відповідно до частини 1 та 2 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
Як визначено у частині 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Положеннями частин 2 та 3 статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачу. При цьому, митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Під час проведення консультацій з декларантом, митний орган зазначив, що для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант має подати такі документи:
1)          за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (фактуру-проформу, видаткові, податкові накладні);
2)          якщо здійснювалося страхування – страхові документи;
3)          транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
4)          виписку з бухгалтерської документації;
5)          каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару;
6)          копію митної декларації країни відправлення;
7)          висновок про вартісні характеристики товару підготовлений спеціалізованими експертними організаціями.
Витребування відповідачем вказаних вище документів було зумовлено тим, що подані позивачем документи мають розбіжності щодо умов поставки товару та не містять усіх складових митної вартості, таких як пакування, навантаження, маркування та брокерські послуги. 
Це відповідач пов`язує із тим, що, згідно із зовнішньоекономічним контрактом № 1 від 10.03.2021 року вартість пакування, навантаження, маркування та брокерських послуг входить у ціну товару, але у товаросупровідних документах, зокрема комерційному інвойсі від 09.08.2021 року, відсутні дані щодо складових вартості товару, що унеможливлює перевірку правильності визначення митної вартості товару.
Крім цього, у зовнішньоекономічному контракті № 1 від 10.03.2021 року зазначено умови поставки товару CFR Сінганг (вартість і фрахт  (порт Сінганг, Китай), а у рахунку-фактурі CNF Одеса (вартість і фрахт (порт Одеса).
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Отже, у випадку, якщо за умовами товар мав бути оплачений до митного оформлення, банківські платіжні документи є обов`язковими до подання для підтвердження заявленої митної вартості товарів. 
Суд першої інстанції вірно встановив, що подане до митного оформлення та, згодом, на запит митного органу платіжне доручення від 04.06.2021 № 21 на суму 10000 доларів США не стосується оцінюваних товарів, адже в графі 70 «Призначення» платіжного доручення зазначено «передоплата згідно договору № 1 від 10.03.2021, проформа-інвойс № JN2021-0426 від 28.04.2021, а у даному випадку товар поставлявся за проформою-інвойсом № JN2021-0610 від 13.06.2021.
Також, апеляційний суд погоджується з тим, що приєднана позивачем до позовної заяви копія платіжного доручення від 07.07.2021 на суму 10000 доларів США, в графі «Призначення» якого зазначено проформа-інвойс № JN2021-0610 від 13.06.2021, не була подана ні до митного оформлення товару разом із митною декларацією № UA209170/2021/083486 від 22.10.2021, ні на запит митного органу.
З огляду на те, що вказаний документ не оцінювався при прийнятті спірних рішень, а суд оцінює законність рішень на момент їх прийняття, то копія платіжного доручення від 07.07.2021 не може братись до уваги при перевірці судом правомірності цих рішень.
Таким чином, апеляційний суд встановив, що до митного оформлення позивач не подав документів, які підтверджують митну вартість товару.
Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що у відповідача були обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей, що виключає можливість визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за ціною договору, тобто, за першим методом. 
Отже, позивач не надав документів для усунення виявлених відповідачем розбіжностей та не надав письмові пояснення на їх спростування.
Оскільки декларант не надав документи, які витребовував відповідач для усунення виявлених розбіжностей, то відповідач мав право самостійно здійснити коригування митної вартості.
Як слідує із матеріалів справи, відповідач обрав резервний метод визначення митної вартості товару.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 93 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. 
Відповідач у рішенні про коригування митної вартості ввезеного позивачем товару зазначив, що визначив митну вартість товару, зважаючи на раніше визнану (визначену) митним органом митну вартість, та послався на митну декларацію № UA500150/2021/203123 від 05.09.2021 року.
Разом з тим, відповідно до частини 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених  частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом  доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Апеляційний суд встановив, що ознаки товару, який за основу для коригування митної вартості, брав відповідач співпадають за типовими ознаками з товаром, що розмитнював позивач.
Крім того, рішення про коригування митної вартості товарів містить визначену статтею 54 МК України вище інформацію.
Апеляційний суд вважає підставними доводи позивача про те, що за правилами інкотермс в терміні CNF та/або CRF відповідальність за покриття страхування несе покупець, а також те, що, за відсутності страхування, документи щодо страхування митному органу не надаються, однак, вказані доводи не спростовують сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Тому, враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товару є обґрунтованим та прийнятим з дотриманням статей 53-55 МК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                               П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Анлево» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року в справі № 380/5747/22 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Постанова складена 05.05.2023 року