Справа № 344/321/23 
Провадження № 33/4808/314/23 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до  адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Горина В.М. на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 березня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік; стягнуто в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору, – 
                                                   в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що 01.01.2023 о 09 год 52 хв в м. Івано-Франківську по вул. Вовчинецька, 206, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2121», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Drager», результат огляду склав 0,39 % (проміле). ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Горин В.М. подав апеляційну скаргу. 
Вважає, що постанова є незаконною та винесеною з порушенням матеріальних та процесуальних прав,  не відповідає вимогам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи.
Апелянт вказує на неправомірність зупинки транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 вимог ПДР України не порушував, жодних адміністративних матеріалів щодо порушення останнім ПДР не складалось, причину перевірки документів працівники поліції так і не вказали. 
Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутній Сертифікат останньої повірки приладу «Драгер 7510», що, на думку апелянта, ставить під сумнів сам результат даного приладу 0,39% станом на 01.01.2023.
Вважає, що водієві ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, оскільки не було вручено письмове Направлення до медичного закладу у зв`язку з чим відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП відсутні.
Апелянт наголошує на тому, що в ОСОБА_1 є проблеми зі здоров`ям, що підтверджується результатами ультразвукового дослідження та останнім аналізом сечі на ацетон, згідно якого виявлено Кетонові тіла (ацетон). Основним симптомом підвищення кетонових тіл в організмі є запах ацетону з рота, що пояснює невелику кількість проміле, що зафіксовано приладом «Драгер». 
Звертає увагу суду на те, що суд не має права самостійно відшуковувати докази на користь обвинувачення, на підтвердження винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Апелянт стверджує, що порушення працівниками поліції перевірки документів без порушень ОСОБА_1 ПДР та в подальшому процедури огляду останнього несертифікованим приладом «Драгер 7510» на стан сп`яніння є істотним порушенням закону, на що суд першої інстанції не звернув увагу.
Апелянт, посилаючись на ч. 3 ст. 62 Конституції України, наголошує, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Вважає, що розглядаючи справу суд першої інстанції відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, цим самим порушивши приписи законодавства.
Апелянт переконаний, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З огляду на доводи апеляційної скарги, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції, ухвалити нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1   та його захисник – адвокат Горин В.М. вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП  у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді – залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (справа  «Гурепка проти України»)
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли  за наявності підстав для закриття судом провадження  його не було закрито або  ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено  сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення  або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити доводи апеляції щодо наявності правових підстав для закриття провадження  у відповідності до вимог ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .
За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.
Зокрема, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться: даними Протоколу про адміністративне серії ААД №351031 від 01.01.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 звинувачується в тому, що  керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 1); даними тестування №648 на алкоголь з допомогою газоаналізатора «Драгер Alcotest 7510», підписаного ОСОБА_1 , де зафіксовано позитивний результат огляду останнього на стан сп`яніння, що склав 0,39 % (а.с. 2); даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого стосовно ОСОБА_1 , у  якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці) за допомогою спеціального засобу було проведено огляд на стан сп`яніння, внаслідок якого було отримано позитивний результат, з яким водій повністю погодився, що підтвердив власноручним підписом у відповідній графі (а.с. 3); даними Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.01.2023 (а.с. 4); даними письмової Розписки ОСОБА_1 від 01.01.2023 про відсторонення від керування транспортним засобом та його передачу іншому водію (а.с. 5); даними долученого до матеріалів провадження  відеодиску (а.с. 8), записами якого підтверджено рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , його зупинку працівниками патрульної поліції, добровільне проходження останнім огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер», позитивний результат тесту, що перевищив норму, визнання ОСОБА_1 факту вживання алкоголю напередодні (шампанського з дружиною), однозначну відмову від проходження огляду у спеціалізованому медичному закладі на пропозицію працівників поліції, ознайомлення ОСОБА_1 з наслідками такої відмови та його правами, передбаченими ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, ознайомлення зі змістом складених за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративних матеріалів, добровільне підписання усіх необхідних документів, в тому числі щодо вилучення посвідчення водія; та  іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вищевказаний висновок повністю підтверджується сукупністю досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи та які були повторно досліджені судом під час розгляду справи в апеляційній інстанції. 
Зі змісту апеляційної скарги захисника особи, яка притягається до відповідальності, адвоката Горина В.М. вбачається, що  сторона захисту не заперечує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинку працівниками поліції, тому такий вважається встановленим та в цій частині постанова суду першої інстанції не переглядається.
Зокрема, зі змісту доводів ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він не заперечує факт керування транспортним засобом, проходження ним відповідного огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та отримання позитивного результату. Однак, вказує, що внаслідок психологічного тиску з боку працівників поліції був змушений погодитись із позитивним результатом огляду, хоча в дійсності  він не перебував в стані алкогольного сп`яніння.  
  Апелянт вважає постанову суду першої інстанції незаконною, а застосоване адміністративне стягнення таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Вказує на неправомірність та незаконність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , ставить під сумнів позитивний результат огляду останнього (0,39%) з допомогою несертифікованого приладу «Драгер 7510», вважає, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, оскільки не було вручено відповідне письмове Направлення. Стверджує, що наявність кетонових тіл, виявлених за результатами ультразвукового дослідження в сечі ОСОБА_1 пояснює невелику кількість проміле, що зафіксовано приладом «Драгер» та враховуючи вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи невинуватості ОСОБА_1 в інкримінованому адміністративному правопорушенні перевірялись судом першої інстанції під час розгляду справи, їм надано належну правову оцінку та зроблено обґрунтований висновок про наявність достатніх належних та допустимих доказів вини останнього. 
Під час перегляду справи  в апеляційній інстанції судом з метою перевірки доводів апелянта щодо невинуватості ОСОБА_1 у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, та досліджено відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Так, відповідно до  Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 351031 від 01.01.2023, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 01.01.2023 о 09 год 52 хв в м. Івано-Франківську по вул. Вовчинецька, 206 він керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2121», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Drager», результат огляду склав 0,39 % (проміле). ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 1). 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_1 , є конкретним.
Зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними матеріалів провадження, в тому числі даними оглянутих відеозаписів, з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 надавав усні пояснення працівникам поліції з приводу подій, що мали місце 01.01.2023, в тому числі щодо вживання алкоголю на передодні (04:30 хв відеозапису «clip-0.mp4»), зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього та ставились останньому у вину.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – інспектором взводу №2 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Самборським Д.Р., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою особою та особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська, що підтверджується особистим підписом останнього у відповідних графах протоколу. Крім того, зафіксоване у протоколі повністю узгоджується з даними, зафіксованими на відеозаписах, долучених до матеріалів провадження та оглянутих судом (а.с. 8 «clip-0.mp4»). Відтак даних, які б свідчили про порушення права останнього на правовий захист та будь-які інші процесуальні порушення під час огляду на стан сп`яніння, в матеріалах провадження немає. Відповідні доводи апелянта з цього приводу є безпідставними, голослівними та не підтвердженими. 
Апеляційний суд, враховуючи, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, віднесено до компетенції суду, а працівниками поліції здійснюється лише оформлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення, наголошує, що Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції не містить обов`язкової вимоги щодо залучення захисника під час складання протоколу про адміністративне правопорушення КУпАП на місці зупинки транспортного засобу.
Крім того,  апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено 01.01.2023, 09.01.2023 справу передано на розгляд міського суду (а.с. 9), 27.01.2023 ОСОБА_1 скористався правом на правову допомогу та уклав відповідний Договір з адвокатом Горином В.М. (а.с. 12 – Договір) і справу судом першої інстанції розглянуто за участі і особи, яку притягується до адміністративної відповідальності, і її захисника.    
Працівниками поліції Сторощуку М.С. видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, оскільки посвідчення водія останнього було тимчасово вилучено. ОСОБА_1 , як водія, було відсторонено від керування транспортним засобом та взято відповідну письмову Розписку останнього (а.с. 5).
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень.
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 за обставин, які вимагали пояснень особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, розпорядився своїми процесуальними правами та обов`язками на власний розсуд та виявив бажання не надавати будь-яких письмових пояснень щодо подій 01.01.2023, в тому числі скарг на дії поліцейських, невідповідність застосованого для огляду пристрою, незгоди/згоди з результатами огляду, тощо у відповідній графі протоколу про адміністративне правопорушення, обмежившись лише відмовою. 
Апеляційний суд неодноразово наголошував, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст. 63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень. 
Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи». 
Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).
Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.
З оглянутих відеозаписів вбачається, що обставин, які б свідчили про існування передумов для відмови ОСОБА_1 від надання письмових пояснень, не було, оскільки працівники поліції діяли в межах службових повноважень та не застосовували до правопорушника психологічного тиску. 
На думку апеляційного суду, обставини, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення, чітко вимагали письмових пояснень ОСОБА_1 , однак останній розпорядився процесуальними правами на власний розсуд та відмовився від надання письмових пояснень по суті порушення у відповідній графі протоколу. 
В протоколі не зазначені свідки, однак, з огляду на те, що за приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису і лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, встановлено, що 01.01.2023 працівниками поліції здійснювалась відеофіксація подій  технічними пристроями бодікамери №474101 та №474102, а також реєстратором. Відеозаписи, що містяться на відеодиску «Mу Media.DVD-R» додано до протоколу та до матеріалів провадження, їм надано належну правову оцінку як судом першої інстанції, так і повторно досліджено під час апеляційного перегляду постанови (а.с. 8). 
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, містить достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутих обвинувачень, наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів. 
На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
З огляду на викладене, апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.
Апеляційний суд, повторно дослідивши наявні в матеріалах справи докази з урахуванням встановлених фактичних обставин, визнає належними та допустимими доказами долучені до матеріалів провадження відеозаписи з огляду на їх безперервний запис та інформативний характер, оскільки, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Так, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були повторно досліджені відеозаписи (а.с. 8).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав дані відеозаписів належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку (відеофіксація здійснювалась на бодікамери №474101 та №474102, а також реєстратором, що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення) та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення, відповідність дій патрульних поліцейських, процесуальну поведінку особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тощо.
Так, зі змісту оглянутих відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факту керування транспортним засобом, його зупинки 01.01.2023 (ранок після святкування Нового року) працівниками поліції, надавав усні необхідні пояснення працівникам поліції стосовно подій, що мали місце 01.01.2023, ствердив факт вживання алкоголю напередодні ввечері (відеофайл «clip-0.mp4», а саме: 04:30 хв: на запитання поліцейських, чи алкогольні напої вживали, ОСОБА_1 відповів: «Вчора так чуть-чуть шампанського з дружиною…») та добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з допомогою газоаналізатора «Драгер Alkotest 7510» (ствердна відповідь «Так» зафіксована на відеофайлі «clip-0.mp4», а.с. 8). 
Відеозаписами підтверджується, що ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд, власноруч розпечатав муштук газоаналізатора, продував алкотестер двічі, належно виконував вимоги поліцейських щодо дотримання процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння з допомогою газоаналізатора «Драгер Alkotest 7510». Вбачається, що ОСОБА_1 висловлював здивування з отриманим позитивним результатом огляду (0,39%), однак з отриманим результатом погодився та, після роз`яснень працівників поліції щодо права проїхати на повторний огляд в медзаклад , ОСОБА_1 ствердно відмовився від проходження огляду в спеціалізованому медичному закладі (09:30 хв відеофайлу «clip-0.mp4»: «Ні-ні-ні»).
Щодо доводів апелянта з приводу порушення процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки огляд проведено з допомогою несертифікованого приладу газоаналізатора «Драгер Alkotest 7510», та недійсності результатів тестування в тому числі з огляду на проблеми зі здоров`ям ОСОБА_1 та наявність виявлених під час ультразвукового дослідження кетонових тіл у сечі останнього, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що не спростовують дійсності отриманих 01.01.2023 позитивних результатів тестування ОСОБА_1 , а відтак і перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, з огляду на наступне.
Апеляційний суд неодноразово наголошував, що газоаналізатори «Drager Alcotest» сертифіковані Міністерством економічного та торгового розвитку України за № UA-МІ/1-96-2014 від 01 вересні 2014 року та відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію № 14455/2014 внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України. Використання медичних виробів, «газоаналізатор Drager Alkotest», які були завезені та реалізовані на території України, та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії свідоцтва про державну реєстрацію є можливим за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування) та інших нормативних документів, що підтверджують вірність результатів вимірювання. Наказом Держлікслужби № 1529 від 29 грудня 2014 року затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, де в пункті 43 вказано газоаналізатори «Drager Alcotest», реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений. Жодних обмежень щодо виду газоаналізатору за номером не передбачено. Відповідно до сертифікату затвердженого типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-96-2014 виданий 01 вересня 2014 року (серія А № 007292) виданий фірмі Drager Safety AG & Co KGaA, Німеччина, на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, затверджений тип засобів вимірювальної техніки «Газоаналізатори Alkotest …, Interlock XT», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером Н788-14. Газоаналізатори Alkotest…, Interlock XT під час випуску з виробництва підлягають повірці. Міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу засобів вимірювальної техніки – 1 рік. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається 1 рік. Тобто, технічні засоби, що використовуються органами національної поліції для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, проходять технічне обслуговування з інтервалом в 1 рік.
З роздрукованого результату тесту №648 приладу «Drager Alcotest 7510» (а.с. 2), підписаного ОСОБА_1 особисто, за допомогою якого останній добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, вбачається, що останнє калібрування (градуювання) указаного приладу проводилось 16.05.2022. Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено 01.01.2023. 
Таким чином, газоаналізатор «Akcotest Drager №7510», що був використаний 01.01.2023 при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції, відповідає встановленим вимогам ДСТУ.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що долучені в підтвердження доводів апеляційної скарги та невинуватості ОСОБА_1 копії Протоколу ультразвукового дослідження органів черевної порожнини від 06.02.2023 (а.с. 23) та копії Аналізів сечі на ацетон від 13.03.2023 (а.с. 24), отримані через місяць та два (відповідно) з моменту огляду останнього з допомогою приладу газоаналізатора «Akcotest Drager №7510» на місці зупинки транспортного засобу, не спростовують позитивні результати огляду на стан сп`яніння. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідні доводи апелянта не знайшли свого належного документарного підтвердження, оскільки газоаналізатор відображав реальний результат проведеного 01.01.2023 тестування на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , а дійсність отриманого внаслідок такого огляду позитивного результату (0,39 %, що перевищує допустиму норму), а саме – перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, підтверджено оглянутими відеозаписами та згодою водія, ствердженою власноручними підписами у відповідних графах адміністративних документів.
Апеляційний суд за результатами повторного дослідження наявних в матеріалах провадження доказів дійшов висновку про те, що працівниками поліції 01.01.2023 дотримано процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з допомогою газоаналізатора «Akcotest Drager №7510» на місці зупинки транспортного засобу. 
В матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчила про те, що він не заперечує результати огляду та погоджується з ним. 
Крім того, зі змісту долучених до матеріалів провадження відеозаписів вбачається, що працівники поліції неодноразово роз`яснювали ОСОБА_1 його право пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак останній добровільно не скористався такою можливість спростувати позитивний результат огляду на стан сп`яніння.    
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння  повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.     
     Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо незгоди водія транспортного засобу із отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння  поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, необхідно враховувати процесуальну поведінку водія транспортного засобу та звертати увагу на його ставлення щодо можливості спростувати отриманий результат шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі. 
Разом з тим, відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідчить про те, що він не бажає скористатися своїм правом на спростування отриманого результату шляхом проведення такого огляду професійним лікарем у закладі охорони здоров`я та фактично погоджується з отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння. 
    Відсутність заперечень щодо результату огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу  свідчить про те, що водій транспортного засобу фактично погоджується з визнанням факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та  не бажає спростувати  позитивний результат огляду шляхом проведення відповідного огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що результат огляду на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу носить попередній характер оскільки може бути перевірений шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі.    Разом з тим,саме заперечення із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу є правовою підставою для проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. 
В той же час, відсутність заперечень щодо позитивного результату огляду на стан сп`яніння  свідчить про те, що працівники поліції позбавлені можливості забезпечити відповідний огляд у медичному закладі, оскільки водій транспортного засобу повністю погодився з тим, що перебуває у стані сп`яніння і цей факт не потребує проведення додатковий дій, щодо його доведення.  
Дані відеозапису свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі (09:13 хв відеозапису «clip-0.mp4», диск на а.с. 8), тому доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не вручено Направлення на огляд в медзакладі, а отже не було запропоновано працівниками поліції пройти відповідний повторний огляд, не відповідають встановленим фактичним обставинам.
Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , не заперечуючи результати огляду на стан алкогольного сп`яніння, ствердивши, що вживав напередодні алкоголь, добровільно погодився з отриманим позитивним результатом тестування та відмовився від огляду в медзакладі.   
Апеляційний суд вважає, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення дані відповідають фактичним обставинам, що мали місце 01.01.2023, та повністю узгоджуються та підтверджуються даними оглянутих відеозаписів, долучених патрульними поліцейськими. 
Досліджені судами відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення,  мають безсторонній характер,  що дає суду можливість ретельно та уважно дослідити їх зміст, як доказу, та встановити відповідність в сукупності із іншими доказами по справі, в тому числі і з даними, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення. 
За результатами повторного дослідження відеозаписів, що містяться в матеріалах провадження, апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Правових підстав вважати долучені до матеріалів провадження відеозаписи неналежними чи недопустимими доказами в апеляційного суду немає. 
Відтак, правові підстави для визнання недійними результатів огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, проведеного 01.01.2023 з допомогою газоаналізатора «Akcotest Drager №7510», – відсутні. 
Апеляційний суд звертає увагу, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Щодо доводів апелянта з приводу того, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 01.01.2023 було зупинено безпричинно (незаконно),  апеляційний суд вважає наступне.
Встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції 01.01.2023 о 09 годині 52 хв. (ранку Нового року). 
Апеляційний суд неодноразово наголошував, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (Указ затверджено Законом № 2500-IX від 15.08.2022) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб – до 21 листопада 2022 року. Законом затверджено Указ Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб (до 19 лютого 2023 року).
У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, тимчасово обмежуються конституційні права і свободи людини та громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також впроваджуються тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб.
Так, за змістом ст. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» (далі – Постанова КМУ) патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності – затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами. Крім того, тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби, та ін..
Приписами ст. 20 Постанови КМУ визначено, що заходи з контролю в`їзду/виїзду поза межами блокпостів включають: виявлення порушення встановленого порядку переміщення осіб, транспортних засобів, вантажів (товарів) на територію, де встановлено особливий режим; затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів.
Передбачено, що під час здійснення заходів з обмеження свободи пересування громадян України, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України, та повинні бути дотримані вимоги статей 12 і 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (ст. 21 Постанови КМУ).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що події мали місце в ранкову пору доби (ранку Нового року) під час воєнного стану, що діє на всій території Україні, а відтак і в умовах введених в зв`язку з наведеними обставинами правових обмежень, в тому числі обмежень конституційних прав та свобод громадян щодо вільного пересування. 
Апеляційний суд наголошує, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами, що набули чинності в умовах введення на території України воєнного стану.
Так, за даними оглянутих відеозаписів, під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівники поліції поводили себе толерантно, у межах посадових повноважень, дотримувались нормативно-правових приписів, роз`яснивши при цьому процесуальні права водію. В свою чергу, процесуальна поведінка водія ОСОБА_1 свідчила про добровільну згоду останнього пред`явити посвідчення водія, страховий поліс, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, тощо  (а.с. 8).
Належних та допустимих доказів, які б свідчили про зворотнє, в тому числі про незаконність зупинки транспортного засобу під кернуванням ОСОБА_1 , в тому числі про перевищення працівниками поліції посадових повноважень, в матеріалах провадження немає та не надано таких суду в підтвердження відповідних доводів апеляційної скарги. 
Крім того, апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 01.01.2023 було зупинено під час дії в Україні воєнного стану, вранці Нового року працівниками поліції правомірно. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 поліцейські виявили ознаки сп`яніння у водія, який ствердив що ввечері напередодні вживав алкоголь (пляшку шампанського з дружиною), запропонували водію пройти у встановленому порядку огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній погодився та пройшов такий огляд, з позитивними результатами якого (0,39%) погодився, ствердивши згоду власноручним підписом. Від огляду у відповідному медичному закладі ОСОБА_1 добровільно відмовився.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд, у відповідності до п. 2.5 ПДР України, кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебування під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування 01.01.2023 ОСОБА_1   транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (0,39 %) та  наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при накладенні стягнення  вірно врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом може негативно позначитись на його матеріальному становищі та забезпеченні сім`ї, оскільки не дозволить йому виконувати роботу, яка потребує наявності такого права. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог діючого КУпАП, суд позбавлений можливості призначати правопорушнику стягнення,  яке не відповідає  санкції ч.1 ст.130 КУпАП, якою передбачено призначення стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
За таких обставин, доводи апелянта з приводу того, що адміністративне стягнення, якому постановою суду першої інстанції підданий ОСОБА_1 , не відповідає вимогам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
З огляду на наведене  підстав для скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, - 

                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Горина В.М. залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                         О.П. Васильєв