ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року	                        Львів	Справа № 0940/2341/18 пров. № А/857/1520/23 	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І. 

секретар судового засідання                     Юник А.А.

за участю: 
представник відповідача                     Сапсай С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №0940/2341/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №60-кт від 17.09.2018, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:
18.12.2018 ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) подала в суд першої інстанції позов, в якому просила про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №60-кт від 17.09.2018, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 року позов задоволено частково. 
Постановою Верховного Суду від 28.04.2022 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 скасовано, а справу №0940/2341/18 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2022, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023, позов ОСОБА_1 задоволено.
У відзиві на апеляційні скарги Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2022 ОСОБА_1 зазначала, що користується правничою допомогою під час розгляду справи, а відтак нею будуть подані докази, що підтверджують понесені витрати на таку допомогу.
24.04.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить апеляційний суд ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з Державної служби України з питань праці на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 39  800 гривень.
У відповідь на подану заяву Державна служба з питань праці подала заперечення, в якому зазначила, що розмір витрат, заявлених позивачем, є необґрунтованими, неспівмірним  з позовними вимогами, та  заявлені лише до одного з відповідачів. Крім того, зазначено, що ОСОБА_1 не надала документального підтвердження понесених витрат, оскільки не надала документа, що підтверджує факт оплати послуг з професійної правничої допомоги.
На подані заперечення ОСОБА_1 подала до суду відповідь, в якій зазначила, що для відшкодування судових витрат не обов`язково подавати суду платіжні документи. До того ж, зважаючи на те, що з вини Державної служби України з питань праці в неї значно погіршилось матеріальне становище, в силу відсутності місця праці, а тому позивач була позбавлена можливості попередньо оплатити надані адвокатом послуги. 
Також ОСОБА_1 зазначає про те, що тривалість розгляду цього адміністративного спору тривав майже п`ять років, позивач жодного разу не заявляла клопотань про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зважаючи на те, що розгляд спору завершився із прийняттям Восьмим апеляційним адміністративним судом 20.04.2023 постанови у цій справі позивачу необхідно провести усі розрахунки з її представником.
Відповідно до ч.3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Представник Державної служби України з питань праці в судовому засіданні вимоги  заяви ОСОБА_1 не підтримує з мотивів вказаних у запереченні.
Решта учасників та осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені у встановленому законом порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність прийняти додаткову постанову з цього питання, зважаючи на таке.
Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Судом з`ясовано, що на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу  остання надала суду наступні докази:
-          договір про надання правової допомоги №1 від 24.01.2019 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (далі – Договір);
-          акт виконаних робіт відповідно до Договору про надання правової допомоги від 24.01.2019 з описом послуг (далі –Акт).
За змістом Акту на виконання Договору позивачу було надано наступні послуги:
-          відзив від 09.01.20 на скаргу Державної служби України з питань праці – 7200 грн;
-          відзив від 10.12.2019 на касаційну скаргу Управління Держпраці  в Івано-Франківській області – 9000 грн;
-          відповідь від 25.06.2022 на відзив Управління Держпраці в Івано-Франківській області – 7800 грн;
-          заперечення від 23.06.2022 на пояснення третьої особи ОСОБА_2 – 3600 грн;
-          відзив від 25.02.2023 на апеляційні скарги Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці в Івано-Франківській області – 10200 грн;
-          клопотання від 24.06.2022 про призначення розгляду справи у судовому засіданні – 800 грн;
-          клопотання від 15.07.2022 про призначення судового розгляду з викликом учасників справи – 600 грн;
-          клопотання від 04.08.2022 про пришвидшення розгляду справи – 600 грн
-          згідно примітки – година роботи адвоката складає 1200 грн;
-          загальна вартість наданих послуг станом на 21.04.2023 –  39  800 грн .
В Акті також зазначено, що сума коштів за надання адвокатських послуг за Договором повинна бути перерахована ОСОБА_1 на картковий рахунок адвоката протягом місця з моменту прийняття судом рішення про задоволення Заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зі змісту вказаних положень випливає, що судом, який може ухвалити додаткове судове рішення щодо судових витрат є суд, який ухвалив судове рішення. При цьому, суд апеляційної інстанції у цій справі постановою від 20.04.2023 не змінював та не ухвалював нове рішення, а відтак не є судом, який може вирішити питання щодо відшкодування позивачу суми судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої та касаційної інстанції. Апеляційний суд може вирішити питання щодо судових витрат, які поніс учасник справи під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції – у даному випадку витрати, які стосуються підготовки відзиву від 25.02.2023 року.
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України  при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ботацці проти Італії»). Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд також зазначає, що в пункті 3.2  рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
З проаналізованого судом відзиву ОСОБА_1 , поданого до апеляційного суду 28.02.2023, судом встановлено, що такий відзив за своїм змістовим наповненням є лаконічною адаптацією відзиву на апеляційні скарги поданого 12.08.2019. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач поніс у суді апеляційної інстанції в межах провадження №А/857/1520/23 підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Керуючись ст. 132, 139, 229, 241, 242, 243, 252, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
заяву   ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 0940/2341/18  задовольнити частково.
Ухвалити додаткову постанову у справі № 0940/2341/18.
Стягнути з Державної служби України з питань праці (код ЄДРПОУ 3472148, місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул. Десятинна, 14) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 2400. (дві тисячі чотириста) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 08 травня 2023 року.