ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/15701/22                                                                           Суддя першої інстанції: Оксюта Т.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року                                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                              Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є., 
секретаря                                                  Височанської Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року, -

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції (також далі - відповідач) про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року позов задоволено. Скасовано постанову від 17 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на користь позивача судовий збір в розмірі 496,20 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн.
Не погодившись із судовим рішенням у частині стягнення судових витрат на правову допомогу, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення в цій частині та прийняте нове, яким відмовити у відшкодуванні таких витрат.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при визначенні суми відшкодування не виходив із критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їх розміру, водночас у матеріалах справи відсутні докази фактичного їх понесення. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині, з таких підстав.
Частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Задовольняючи вимогу позивача про стягнення на його користь судових витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 4500,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено порушення позивачем принципів розумності розміру витрат на правову допомогу, співрозмірності таких витрат та складності спору, а також справедливості їх розміру.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу через їх необґрунтованість.
Як убачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року в справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року в справі №814/698/16.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду такі документи:
- договір про надання правничої (правової) допомоги від 18 жовтня 2022 року №10/22 разом із додатковою угодою від 26 жовтня 2022 року;
- акт прийому-передачі наданих послуг від 26 жовтня 2022 року на суму 4500,00 грн.
Щодо тверджень апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів оплати правової допомоги колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: «Зважаючи на положення частини 7 статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року №01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті».
Цю правову позицію було розвинуто в постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, в якій зазначено, що «КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15 грудня 2017 року, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів - суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції».
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року в справі №160/15983/20.
Щодо співмірності цих витрат зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, колегія суддів зазначає таке.
У постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд уже виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що: «Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною 7 цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини 6 статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19».
Своєю чергою, з урахуванням складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) та витраченого часу на це, ціни позову (680,00 грн) та значення справи для позивача, апеляційний суд уважає заявлені позивачем до відшкодування витрати неспівмірними, у зв`язку з чим клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є обґрунтованим.
Судова колегія доходить висновку, що співмірною сумою заявлених судових витрат на правову допомогу є 1000,00 грн.
Ураховуючи вищезазначене, а також зважаючи на встановлені в частині 1 статті 308 КАС України межі перегляду судом апеляційної інстанції, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн (одна тисяча гривень нуль копійок).
У решті рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                                                Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                                     А.М. Горяйнов

                                                                                                              О.Є. Пилипенко