П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/14609/22	

Суддя першої інстанції: Бойко О.Я.
 Час  та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса 
 Повний текст судового рішення складений 27.01.2023р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі   колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року у справі за позовом    ОСОБА_1 до Військової академії                                           (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
13.10.2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі - в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність щодо проведення повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення з 01.12.2015р. по 29.12.2018р.) у день виключення 29.12.2018р. його зі списків особового складу і в подальшому з 30.12.2018р. по 16.09.2022р.; зобов`язання нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення з 01.12.2015р. по 29.12.2018р.), виходячи з розрахунку середнього грошового забезпечення в розмірі 594,82грн. за період з 30.12.2018р. по 16.09.2022р.
В обґрунтування позову, позивач зазначає, що відповідач не здійснив з ним повного розрахунку грошового забезпечення при звільненні з військової служби, тому, на підставі норм КЗпП України він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2023р. позов задоволено частково; відповідно до ст.117 КЗпП України стягнуто з Військової академії                                           (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 3215,24грн.; в задоволення решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 3215,24грн. та ухвалити у цій частині нове про зобов`язання нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення з 01.12.2015р. по 29.12.2018р.), виходячи з розрахунку середнього грошового забезпечення в розмірі 594,82грн. за період з 30.12.2018р. по 16.09.2022р.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.12.2018р. №598 звільнено підполковника ОСОБА_1 за п.п. «б» (за станом здоров`я) п.2 ч.5. ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». /а.с.6/
Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) (по стройовій частині) від 29.12.2018р. №276 виключено ОСОБА_1 з 29.12.2018р. зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. /а.с.7/
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021р. у справі №420/6329/21 визнано протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р., без урахування січня 2008р. у якості базового місяця для нарахування індексації; зобов`язано Військову академію (м. Одеса) здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р., з урахуванням січня 2008р. у якості базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення; в задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
На виконання рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021р. у справі №420/6329/21  відповідачем 16.09.2022р. перераховано на рахунок позивача 3219,59грн. індексації грошового забезпечення. /а.с.8/
Вважаючи, що відповідачем протиправно не проведено своєчасну виплату індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків.
Згідно з вимог ч.1  ст.2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1  ст.5 КАС України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1  ст.6 КАС України  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971р. № 322-VIII (надалі  - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Закріплені у ст.  116,  117 КЗпП України  норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника Військової академії (м. Одеса) (по стройовій частині) від 29.12.2018р. №276 виключено ОСОБА_1 з 29.12.2018р. зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. /а.с.7/
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021р. у справі №420/6329/21 визнано протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р., без урахування січня 2008р. у якості базового місяця для нарахування індексації; зобов`язано Військову академію (м. Одеса) здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р., з урахуванням січня 2008р. у якості базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення; в задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
На виконання рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021р. у справі №420/6329/21  відповідачем 16.09.2022р. перераховано на рахунок позивача 3219,59грн. індексації грошового забезпечення. /а.с.8/
Тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, оскільки спір вирішено на користь ОСОБА_1 , та тільки 16.09.2022р. відповідачем проведено повний розрахунок з позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
При цьому, визначаючи розмір середнього заробітку, що належить сплатити позивачу за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.
19.07.2022р. набрав чинності Закон України від 01.07.2021р. №2352-IX  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни, зокрема, до  ст. 117 КЗпП України.
Так,  стаття 117 КЗпП України  станом на час здійснення повного фактичного розрахунку з позивачем, на час звернення позивача до суду з цим позовом та ухвалення судового рішення передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені  ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Отже, застосовуючи чинну норму  ст.117 КЗпП України,  у редакції станом на час фактичного розрахунку з позивачем (в частині обмеження строку за яким може бути нарахована відповідальність за несвоєчасний розрахунок при звільненні - 6 місяців), кількість днів затримки розрахунку при звільненні за який позивач має право на отримання компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, в даному випадку становить 182 дні.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100  затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно п.8 якого нарахування виплат,  що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення  середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.  Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається  діленням заробітної  плати  за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі  (календарні) дні  на  число  відпрацьованих  робочих днів (годин), а у  випадках, передбачених чинним законодавством, - на число  календарних  днів за цей період.
Згідно довідки Військової академії  (м. Одеса) від 08.04.2019р. №6/66/87  середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 594,82грн. (18177,58+17004,83/61). /а.с.11/
Отже, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за затримку остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 становить 108257,24грн. (594,82грн. х 182), з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого  статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Також, в постанові від 26.06.2019р. у справі №761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого  ст.117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Підсумовуючи наведене у сукупності з обставинами цієї справи, колегія суддів вважає наявними підстави для зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до  ст. 117 КЗпП України.
Разом з цим, слід також врахувати, що Верховний Суд у постанові від 30.10.2019р. у справі №806/2473/18 висловив правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.
Так, істотність частки компенсації простроченої заборгованості в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 2,97% (3219,59 грн. (розмір несвоєчасно виплачених сум)/ 108257,24 грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку)) х 100)
Отже сума, яка підлягає відшкодуванню в порядку  ст. 117 КЗпП України, з урахуванням істотності частки 2,97% невиплаченої суми грошового забезпечення становить 3215,24грн. (тобто 2,97% від 108257,24грн.), та зазначений розмір є поза розумним сумнівом об`єктивним, враховує вимушеність позивача звертатись до суду за захистом своїх прав щодо належних виплат під час виключення зі списків особового складу. а також проведення відповідачем повного розрахунку із позивачем лише на виконання судового рішення.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, розглянув справу з дотриманням норм матеріального, процесуального права, а тому в порядку ст.316 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.
Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Яковлєв О.В.