Номер провадження: 22-ц/813/1846/23 
Справа № 2/1522/10816/11
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С., 
За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року про заміну сторони у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником (стягувач – ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 )

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі – ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду із заявою про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником.
Заява обґрунтована тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» (надалі – ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0074/73/71892. 02 серпня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» (надалі – ПАТ «ОКСІ БАНК») укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким право вимоги до позичальників за зобов`язаннями, передбаченими Договором перейшло до ПАТ «ОКСІ БАНК». 02 серпня 2019 року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким право вимоги за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Оскільки законні підстави для проведення стягнення з боржників на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відпали, а сторона виконавчого провадження в особі стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вибула з правовідносин за вищезазначеним договором, тому підлягає заміні її правонаступником - новим кредитором, а саме ТОВ «Вердикт Капітал». За наведених обставин просить замінити стягувача у виконанні заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012 року у справі № 2/1522/10816/11 з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Вердикт Капітал».
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником (стягувач – Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) – задоволено.
Проведено заміну сторони стягувача по виконанню рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012 року у справі № 2/1522/10816/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0074/73/71892, замінивши стягувача з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ідентифікаційний код юридичної особи 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вулиця Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року та прийняте нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованності – відмовити у повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Вердикт Капітал» посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу – залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року – залишити без змін. 
В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначеного на 16.05.2023 року учасники справи не зявились до суду апеляційної інстанції , хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідками секретаря судового засідання. 
Від АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» в ході апеляційного розгляду справи надійшли заяви, у яких учасники справи просять розглянути справу без участі їх представників (Том ІІ: а.с. 7, 12, 21). 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що у вересні 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0074/73/71892 від 21 березня 2007 року.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі його Одеської обласної дирекції заборгованість за кредитним договором № 014/0074/73/71892 від 21.03.2007 року у загальному розмірі 117 015 дол. США 53 центи, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,9733 грн за 1 дол. США) станом на 22.06.2011 року становить 932 999 грн. 92 коп., з яких: заборгованість за кредитом – 33 469,12 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 266 859,33 грн; заборгованість за відсотками –13 069,69 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 104 208,56 грн; пеня за прострочення тіла кредиту – 39 543,11 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 315 289,08 грн; пеня за прострочення відсотків по кредиту – 30 933,61 дол. США, що в еквівалентні по курсу НБУ становить 246 642,95 грн. Вирішено питання про судові витрати.
02 серпня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» укладено договір № 114/2-16 відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, а саме: п. 2.1, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, божників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.
Того ж дня, 02 серпня 2019 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, а саме п. 2.1, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, божників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.
За умовами даного договору заявник набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 , як позичальника за кредитним договором №014/0074/73/71892 від 21 березня 2007 року, що також підтверджується реєстром боржників до договору відступлення права вимоги.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки сторона виконавчого провадження в особі стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вибула з правовідносин за вищезазначеними договорами, тому суд вважав, що заява ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
За вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче продовження» передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи з положень цих норм, зокрема, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, а отже, припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).
За таких обставин може мати місце звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження, що відповідатиме змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Відтак, виходячи зі змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія, факторинг), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Згідно зі ст. 18 ЦПК України та Конституції України, судове рішення, що набрало законної сили є обов`язковим на всій території України.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171 св 18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження 61-39193св18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вищевикладене, є правильним висновок суду першої інстанції про задоволення заяви про заміну сторони стягувача, оскільки попередній стягувач- ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вибув з правовідносин за вищезазначеними договорами, а тому заява ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає задоволенню.
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що у нового кредитора повинна бути генеральна ліцензія на здійснення валюних операцій, натомість згідно з Договром про відступлення прав вимоги від 02.08.2019 року, новий кредитор не є банком, а є фінансовою компанією та не має відповідної валютної ліцензії. 
Проте вказані доводи апелянта є безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно  до  змісту статей 512, 1077 ЦК України,  проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: передання кредитом своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги ) та договорів факторингу.
З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги може бути будь-яка фізична або юридична особа.
За змістом ст. 1077 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.
У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.
Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.
В даному випадку між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК» та в подальшому між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» як юридичною особою,  був укладений договір  відступлення права вимоги за кредитним договором.
Крім того, заявник не видавав ОСОБА_1 та ОСОБА_2   кредит, а тому  укладення цього договору   не потребує генеральної чи індивідуальної ліцензії для кредитування.
Тобто, юридична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ, в той час як заява ТОВ «Вердикт Капітал» стосується відступлення права вимоги за кредитним договором, а не надання кредитних послуг.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Основним законодавчим актом в Україні, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання є Закон України «Про валюту і валютні операції».
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про валюту і валютні операції» небанківські фінансові установи на підставі ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій здійснюють такі валютні операції: торгівля валютними цінностями в готівковій формі; переказ коштів; здійснення розрахунків у іноземній валюті на території України за договорами страхування життя; факторинг (у частині здійснення розрахунків на території України в іноземній валюті між факторами та клієнтами за операціями з міжнародного факторингу щодо відступлення права грошової вимоги до боржника-нерезидента); інші валютні операції, визначені НБУ. Небанківські фінансові установи здійснюють валютні операції, пов`язані з наданням фінансових послуг такими установами, без отримання ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій у випадках та порядку, встановлених Національним банком України.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 1 Закону України «Про валюту і валютні операції» валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак: а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта; б) торгівля валютними цінностями; в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей.
Укладення 02.08.2019 року між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Вердикт капітал» договору про відступлення права вимоги не підпадає під ознаки здійснення валютної операції, оскільки за вказаним договором передавалась право вимоги заборгованості з третьої особи, тобто, відбулось відступлення права вимоги.
Таким чином, відсутність у ТОВ «Вердикт капітал» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не може свідчити про нікчемність договору про відступлення прав вимоги, чи неможливість мати право вимоги, адже вказана ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, проте право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до ТОВ «Вердикт капітал» не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 29 липня 2021 року у справі №2/2218/234/11.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати ВерховногоСуду від14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження№14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У постанові ВерховногоСуду вскладі Об`єднаноїпалати Касаційногогосподарського судувід 17січня 2020року всправі №916/2286/16 викладено висновок, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень щодо перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ТОВ "Вердикт Капітал" не доведено належними доказами, що воно набуло право вимоги за кредитним договором № 014/0074/73/71892 від 21.03.2007 року, оскільки до заяви не додано усіх доказів, які б підтверджували перехід права вимоги, в тому числі доказів того, що АТ «ОКСІ БАНК» було перераховано оплату загальної вартості (ціни договору), указаної у п. 3.1 договору, первісному кредитору, то слід зазначити, що вони були предметом розгляду в суді першої інстанії і яким судом надав належну оцінку. 
Так, зокрема як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимог заяви про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал» надало суду, зокрема, копії: 
-договору відступлення права вимоги № 114/2-16 від 02.08.2019 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК»; 
-договору відступлення права вимоги від 02.08.2019 року, укладеного між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал», 
-реєстру боржників до договорів відступлення права вимоги від 02.08.2019 року; 
-виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також витяг з Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги від 02.08.2019р.
Дані договори відступлення права вимоги є чинними і ніким не скасовані, відтак згідно ст. 204 ЦК України є правомірними та підтверджують факт набуття ТОВ «Вердикт Капітал» прав кредитора за ними.
У матеріалах справи також наявна копія свідоцтва про реєстрацію ТОВ «Вердикт Капітал» як фінансової установи, виданого 30 серпня 2018 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а. с. 44).
Вказані вище документи є належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Крім того, як свідчать матеріали справи, на виконання пункту 3.2 договору відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило ПАТ «ОКСІ БАНК» обумовлену суму грошових коштів у розмірі 4 659 955, 00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 2 від 02 серпня 2019 року та довідкою ТОВ "Вердикт Капітоал" № 1612-08/19 від 02.08.2019.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до неправомірності укладених договорів про відступлення права вимоги, що не є предметом розгляду даної справи. На час заміни стягувача, договір відступлення права вимоги 02 серпня 2019 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК» та договір відступлення прававимоги від 02 серпня 2019 року, укладений між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Вердикт капітал» є дійсними, та не оскаржувалися в судовому порядку.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Таким чином, право вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" за кредитним договором № 014/0074/73/71892 від 21.03.2007 року, яке виникло у нього на підставі договорів відступлення права вимоги від 02.08.2019 презюмується.
Отже, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №014/0074/73/71892 від 21 березня 2007 року, у звязку із чим районний суд дійшов до обгрнутованного висновку висновку про задоволення заяви ТОВ «Вердикт капітал» про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить. 
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником (стягувач – ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 26.05.2023 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова