Ухвала
Іменем України 
04 травня 2023 року
м. Київ
справа № 638/15957/17
провадження № 51-108 зр 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву начальника ДУ «Диканівська виправна колонія №12» ОСОБА_5 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 26 січня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_6 ,
встановив:
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 червня 2021 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишено без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок Дзержинського районного суду              м. Харкова від 23 грудня 2019 року змінено. Виключено зі вступної частини вироку посилання на наявність у ОСОБА_6 судимостей за вироками Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2011 року та 09 лютого 2016 року.
Вказані судові рішення засуджений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_8 оскаржили у касаційному порядку.
Постановою Верховного Суду від 26 січня 2023 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишено без задоволення, касаційну скаргу зі змінами та доповненнями засудженого ОСОБА_6 задоволено частково.
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 змінено.Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від      23 жовтня 2018 року у виді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців більш суворим за цим вироком, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
У решті вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду залишено без зміни.
Начальник ДУ «Диканівська виправна колонія №12» ОСОБА_5 подав до суду касаційної інстанції заяву, у якій ставить питання про роз`яснення постанови Верховного Суду від 26 січня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_6 . Зокрема, просить роз`яснити, чи потрібно зараховувати ОСОБА_6 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 26 вересня 2017 року по 23 жовтня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки це впливає на закінчення строку покарання ОСОБА_6 за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи заяви та матеріали касаційного провадження, колегія суддів вважає, що у роз`ясненні постанови Верховного Суду від 26 січня 2023 року необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
Як убачається з тексту постановиВерховного Суду від 26 січня 2023 року, така постанова складена у відповідності до вимог ст. 442 КПК України з посиланням на норми кримінального та кримінального процесуального закону, викладена чіткими зрозумілими реченнями і не містить у собі труднощів для розуміння її точного змісту.
Зокрема, у постанові зазначено, що вироком Комінтернівського районного суду         м. Харкова від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2       ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців.
Ухвалено вважати ОСОБА_6 таким, що повністю відбув покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року.
Початок строку покарання ОСОБА_6 ухвалено вважати з 21 грудня 2015 року.
Ухвалено вважати, що станом на 23 жовтня 2018 року невідбутий ОСОБА_6 строк покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від            23 жовтня 2018 року становить 5 місяців 5 днів обмеження волі.
Також зазначеним вироком на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону           № 838-VIII) зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 26 вересня 2017 року по 23 жовтня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за чотири дні обмеження волі.
Таким чином, ухвалено вважати ОСОБА_6 таким, що повністю відбув покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року.
Відповідно до встановлених місцевим судом фактичних обставин у кримінальному провадженні, яке перебувало на розгляді суду касаційної інстанції, ОСОБА_6 засуджено за вчинення шести епізодів відкритого викрадення чужого майна, вчинених 05 липня, 11 серпня, 15 серпня, 16 серпня, 22 серпня та 26 серпня 2017 року - тобто до постановлення вище вказаного вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року.
Як визначено положеннями ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Однак, призначаючи покарання, місцевий суд, у даному випадку Дзержинський районний суд м. Харкова, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України не зарахував        ОСОБА_6 у строк покарання за цим вироком покарання, повністю відбуте за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року.
Саме з цієї підстави, у зв`язку із незастосуванням закону, який підлягав застосуванню (ч. 4 ст. 70 КК України), судом касаційної інстанції було застосовано принцип поглинення покарання за вказаними вище вироками, та, як наслідок, змінено вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 червня 2021 року щодо ОСОБА_6 .
Тобто, постановою Верховного Суду від 26 січня 2023 року на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року у виді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців, яке ОСОБА_6 відбув повністю, більш суворим за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня         2019 року, визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 6 років.
При цьому, у даному кримінальному провадженні не вирішувалось питання про зарахування у строк відбування покарання ОСОБА_6 строку його попереднього ув`язнення, оскільки таке було застосоване під час постановлення вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року, який, по-перше, не був предметом касаційного перегляду, а по-друге, за цим вироком ОСОБА_6 відбув покарання повністю.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Таким чином, колегія суддів позбавлена процесуальних підстав для роз`яснення постанови суду касаційної інстанції, оскільки питання, про яке вказує у своїй заяві начальник ДУ «Диканівська виправна колонія №12» ОСОБА_5 , не вирішувалось під час касаційного розгляду, та не охоплюються положеннями ст. 380 КПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для роз`яснення постанови Верховного Суду від 26 січня 2023 року.
Керуючись статтями 380, 441 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити начальнику ДУ «Диканівська виправна колонія №12» ОСОБА_5 у роз`ясненніпостанови Верховного Суду від 26 січня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                           ОСОБА_3