Номер провадження: 22-ц/813/5000/23 ,
22-ц/813/5007/23
Справа № 523/1796/22
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Пузанова Л. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,
суддів: Орловської Н.В.,
Приходько Л.А., 
секретар Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2022 року, та ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 , на ухвалу цього ж суду від 13 лютого 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,
встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 липня 2017 року сторони уклали договір позики, за умовами якого він передав відповідачеві грошові кошти в сумі 700 000грн для придбання однокімнатної квартири у ЖК “Острова” в м. Одесі, які останній зобов`язався повернути до 01 січня 2018 року, видавши на підтвердження факту укладення договору боргову розписку.
За взаємною згодою строк повернення позики було відтерміновано до 01 серпня 2021року.
Посилаючись на те, що зобов`язання щодо повернення грошових коштів у встановлені угодою строки ОСОБА_5 не виконав, позивач просив суд стягнути з нього 700 000гривень.
Одночасно із позовною заявою ОСОБА_3 подав клопотання про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна — квартири, загальною площею 51,2кв.м., житловою площею 18,7кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856213851101, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 .
Необхідність забезпечення позову у обраний ним спосіб позивач мотивував тим, що йому відомо про наміри відповідача не повертати борг, сума якого є значною. Вважав, що вжиття зазначених заходів не зашкодить істотним чином правам та законним інтересам відповідача та надасть йому (позивачеві) реальну можливість захистити своє право на виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Ухвалою від 04 лютого 2022 року Суворовський районний суд м. Одеси заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнив. Вжив заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна — квартири, загальною площею 51,2кв.м., житловою площею 18,7кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1856213851101, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 .
В січні 2023 року ОСОБА_1 подала на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2022 року апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, зазначивши, що вона не є учасником цієї справи, однак суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов`язки щодо квартири, яка знаходиться за наведеною вище адресою та обмеження щодо вчинення реєстраційних дій стосовно якої застосовано судом.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що починаючи з вересня 2018 року, квартира АДРЕСА_2 є предметом спору, який виник між нею, її колишнім чоловіком- ОСОБА_6 та його братом - ОСОБА_5 .
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленим 12.02.2021року у справі №523/12959/18, рішення державного реєстратора №32081812 про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на спірну квартиру скасовано, визнано за нею право власності на 1/2 частину цієї квартири, а право власності на іншу 1/2 частину квартири визнано за ОСОБА_6 . Постановою Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, а постановою Верховного Суду від 07.12.2022року без змін залишено судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанції.
Вказала, що застосований судом захід забезпечення позову перешкоджає їй реалізувати право власника здійснити державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири та зазначила, що на момент ухвалення оскарженого судового рішення набрало законної сили рішення суду, яким підтверджено відсутність у ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_3 та визнано її право власності на 1/2 частину наведеного нерухомого майна, що унеможливлює звернення на неї стягнення за борговими зобов`язаннями відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Руснак Т.О., доводи скарги не визнав, просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду від 04.02.2022року-без змін.
13 лютого 2023 року Суворовський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким позов задовольнив та стягнув із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 700 000грн та судовий збір у розмірі 7 000грн.
В цей же день суд першої інстанції постановив ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від 04 лютого 2022року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2023року скасувати.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що скасувавши заходи забезпечення позову, суд фактично створив умови, за яких виконання ухваленого ним рішення про стягнення на його користь грошових коштів може стати неможливим внаслідок відчуження майна відповідача. Вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до вимог частин сьомої та восьмої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Ухвала суду від 04 лютого 2022року про забезпечення позову мотивована тим, що обмеження прав відповідача, до якого пред`явлені вимоги про стягнення грошових коштів, у розпорядженні належним йому на праві власності нерухомим майном, не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним інтересам останнього. Суд вважав обраний позивачем спосіб забезпечення позову співмірним із заявленими вимогами та таким, що надасть позивачеві реальну можливість захистити свої права і при цьому не вплине на майновий стан відповідача.
Скасовуючи ухвалою від 13 лютого 2023року заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 04 лютого 2022року, суд першої інстанції виходив з того, що на час ухвалення рішення у справі про задоволення позову змінилися обставини, що були підставою для забезпечення позову шляхом обмеження відповідача у розпорядженні квартирою АДРЕСА_3 , а саме: судовими рішеннями, ухваленими у справі №523/1796/22, які набрали законної сили, скасовано рішення про державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_5 на вказану квартиру та визнано право власності на неї за іншими особами, які не є сторонами у справі, в рамках якої були вжиті заходи забезпечення позову та права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням цих заходів.
З огляду на матеріали справи, предметом спору, який виник між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , є невиконані відповідачем зобов`язання щодо повернення позики в сумі 700 000гривень.
Відповідно до положень частин першої та другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Одними із видів забезпечення позову згідно зі статтею 150 ЦПК України є накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, та заборона вчиняти певні дії, в тому числі і щодо розпорядження цим майном.
Враховуючи, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача грошових коштів, виконання цього рішення здійснюється, серед іншого, і шляхом звернення стягнення на належне відповідачеві нерухоме майно, обмеження останнього у розпорядженні цим майном є співмірним способом забезпечення позову, без застосування якого буде складно чи взагалі неможливо виконати судове рішення.
Отже, враховуючи, що відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, ОСОБА_5 на праві власності належала квартира АДРЕСА_3 і його право власності на цю квартиру зареєстровано рішенням державного реєстратора ОСОБА_8 , Державне підприємств “Центр обслуговування громадян”, Одеська область, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 21.06.2019року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив клопотання позивача та забезпечив позов у обраний ним спосіб - шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційній дії щодо вказаної квартири.
При цьому та обставина, що право власності ОСОБА_5 було предметом оспорення в іншій справі, ОСОБА_5 суду не повідомив.
Лише в січні 2023 року до суду першої інстанції із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову звернулася ОСОБА_1 , яка надала копію рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого 12 лютого 2021 року у справі №523/12959/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтобуд” про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яким, зокрема скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2019року та запис про право власності щодо реєстрації права власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3 . Право власності на цю квартиру визнано в рівних частках за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а. с. 90-108).
Постановою Одеського апеляційного суду від 18 січня 2022року рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2021року у наведеній вище частині залишено без змін, а постановою Верховного Суду від 07.12.2022року без змін залишено судові рішення, ухвалені судом першої та апеляційної інстанцій.
В процесі касаційного перегляду справи ухвалою, постановленою судом касаційної інстанції 12 квітня 2022року, було зупинено дію рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2021року до закінчення його перегляду в касаційному порядку щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2019 року № 47442489 та запису про право власності № 32081812 щодо реєстрації прав власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на частку квартири АДРЕСА_3 ; визнання за ОСОБА_6 права власності на частку квартири АДРЕСА_3 .
Поновлено виконання та дію рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2021 року у наведеній частині постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022року. 
Зазначена інформація отримана судом апеляційної інстанції із Єдиного державного реєстру судових рішень.
Отже, до 07 грудня 2022року право власності відповідача ОСОБА_5 на квартиру, що є предметом забезпечення позову у цій справі, належними та достатніми доказами не спростовано, тому позивач ОСОБА_3 , на думку колегії суддів, мав право розраховувати на те, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову відбудеться його виконання шляхом звернення стягнення на цю квартиру.
Разом з тим, на час ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору, що виник між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , право власності останнього на квартиру АДРЕСА_3 припинено та вона не може бути предметом забезпечення виконання його боргових зобов`язань, в той час як застосований судом захід забезпечення позову є перешкодою для реалізації прав дійсними власниками, зокрема ОСОБА_1 , зареєструвати право власності на 1/2 частину цієї квартири, тому правильно скасований судом першої інстанції із посиланням на зміну обставин, що зумовили застосування саме такого заходу.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом додержано норми матеріального і процесуального права, як при постановленні ухвали про забезпечення позову, так і при скасуванні заходів забезпечення позову, тому підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.
При цьому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка не є учасником цієї справи, фактично враховані судом першої інстанції при постановленні 13 лютого 2023року ухвали про скасування заходів забезпечення позову, тому не потребують додаткового наведення мотивів щодо їх обґрунтованості в частині необхідності захисту її прав як власника нерухомого майна, щодо якого встановлені певні обмеження судовим рішенням.
З моменту набрання ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2023року законної сили, ОСОБА_1 не обмежена в праві вчинити реєстраційні дії щодо належного їй нерухомого майна, а скасування ухвали цього ж суду від 04 лютого 2022року матиме той же правовий ефект.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги, поданої ОСОБА_3 , то вони зводяться до необхідності захисту його прав як позивача та стягувача у відносинах із відповідачем та боржником ОСОБА_5 і не можуть реалізовуватися за рахунок майна, належного на праві власності третім особам.
Та обставина, що спірна квартира була об`єктом забезпечення позову, враховуючи наявність державної реєстрації прав ОСОБА_5 на неї згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на час пред`явлення позову, не є підставою для продовження дії заходів забезпечення позову у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, оскільки в судовому порядку відбулося припинення права власності ОСОБА_5 на вказане нерухоме майно і звернення стягнення на нього в рахунок погашення боргів останнього неможливе.
Разом з тим, ОСОБА_3 не позбавлений можливості забезпечити свій інтерес у виконанні ухваленого судом рішення про стягнення із ОСОБА_5 грошових коштів за рахунок іншого належного відповідачеві на праві власності майна, звернувшись із відповідними заявами як на будь-якій стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення.
Отже, доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на законі, належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 , відхилити.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2022 року та ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: Н. В. Орловська

Л.А. Приходько

Повний текст постанови суду складено 20 квітня 2023 року

Суддя Л. В. Пузанова