Постанова
Іменем України
 
31 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 947/19630/21
 
провадження № 61-1186св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д.,                Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року у складі судді Куриленко О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі.
 
Позовна заява мотивована тим, що наказом АТ «Українська залізниця»              від 28 січня 2021 року № 214/ОС його було прийнято на роботу з 29 січня 2021 року до 31 січня 2022 року за строковим трудовим договором на посаду менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» зі строком випробування.
31 травня 2021 року наказом АТ «Укрзалізниця» від 31 травня 2021 року               № 1298/ОС його звільнено із займаної посади у зв`язку зі встановленням невідповідності працівника займаній посаді, протягом строку випробування згідно з пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України.
Позивач вказував, що підставами для звільнення у вищенаведеному наказі зазначено доповідну записку від 21 квітня 2021 року № ЦЦБ-12/2178 та повідомлення про звільнення за результатами випробування від 22 квітня             2021 року № ЦПК-25, з якими, всупереч вимогам частини другої статті 28 КЗпП України, його не було ознайомлено.
Крім того, вказував на бездіяльність відповідача протягом періоду                               з 29 січня 2021 року до 09 квітня 2021 року з приводу невчасного надання йому завдання, яке доведено до його відома лише 09 квітня 2021 року, що призвело до необґрунтованого скорочення строків виконання окремих завдань, встановлення невідповідності його займаній посаді, протягом строку випробування та не відповідає приписам законодавства про працю.
З урахуванням викладеного, позивач вважав, що відповідач порушив його право на працю та справедливі і сприятливі умови праці, наслідком яких стало незаконне звільнення із займаної посади
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 31 травня 2021 року                       № 1298/ОС; поновити його на посаді менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки АТ «Українська залізниця»; стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 червня 2021 року до дня ухвалення рішення суду.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду                                 від 20 грудня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення мотивовано тим, що прийняття на роботу позивача із випробувальним строком відбулося виключно за його ініціативою, на підставі власноруч написаної письмової заяви, а тому, ініціюючи встановлення випробувального строку та даючи згоду на випробування, останній передбачав можливість розірвання з ним трудового договору у разі встановлення невідповідності його займаній посаді, що відповідає положенням статті 28 КЗпП України.
При цьому, AT «Укрзалізниця» були дотримані вимоги частини другої      статті 28 КЗпП України при звільненні позивача, а також інших норм цього кодексу.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2023 року до Верховного Суду,                     ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року скасувати та направити справу на новий розгляд до районного суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що роботодавець пізно ознайомив його з переліком завдань, які необхідно виконати під час випробувального терміну, що значно скоротило його можливості виконати їх якісно. Крім того, поставлені перед ним задачі не відповідали його посадовим обов`язкам.
Вважає, що суди не забезпечили повного та всебічного дослідження обставин справи, надали неправильну оцінку доказам, а також взяли до уваги недопустимі докази.
Вказує, що його належно не повідомили про звільнення, а надані відповідачем документи не можуть бути підтвердженням надіслання йому повідомлення.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2023 року АТ «Українська залізниця» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, його звільнення відбулося законно, відповідно до норм КЗпП України, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
06 березня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень                           ОСОБА_1 вказує порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суди встановили обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Згідно із частиною першою статті 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути встановлено обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.
 
У період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (частина друга статті 26 КЗпП України).
 
Згідно із частиною першою статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців.
 
У разі встановлення роботодавцем невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення (частина друга статті 28 КЗпП України).
 
Пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України передбачена можливість звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.
 
Звільнення на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України, з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України, має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника за три дні;                      3) звільнення проводиться протягом строку випробування.
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 із займаної посади з випробувальним терміном було проведено відповідно до норм трудового законодавства.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач пізно поставив перед ним задачі, що перешкодило виконати їх якісно, не заслуговують на увагу, оскільки його звільнення відбулося не виключно через невиконання ним відповідних поставлених задач, а за результатом повної та всебічної оцінки відповідності його трудовим навичкам, продуктивності праці та кваліфікації для зайняття відповідної посади.
 
Посилання заявника про те, що його не було належно повідомлено про звільнення спростовується встановленими судами обставинами, а саме ОСОБА_1 було надіслано відповідне повідомлення, проте повернулося відповідачу за закінченням строку зберігання.
 
Крім того, варто зауважити, що наявність чи відсутність недотримання триденного строку, визначеного статтею 28 КЗпП України, сама по собі не може бути підставою для визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі.
 
Подібний висновок міститься й у раніше прийнятій постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 753/4885/18 (провадження               № 61-46063св18).
 
Решта доводів касаційної скарги зводяться виключно до того, що суди попередніх інстанцій не забезпечили належного розгляду справи, не надали належної правової оцінки доказам, неправильної їх оцінили, що не може бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 та постанову Одеського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник
С. Ф. Хопта