ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 червня2023 року
м. Київ
справа № 757/15934/22
провадження № 51-441км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду
у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
касатора                                                       ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року про повернення апеляційної скарги. 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року відмовлено у  задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження № 42017000000003693 від 25 травня 2022 року.
Суддя Київського апеляційного суду ухвалою від 16 листопада 2022 року повернув апеляційну скаргу  ОСОБА_6 на зазначену ухвалу слідчого судді на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального кодексу України (далі - КПК).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу судді Київського апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у цьому суді. Вважає висновки суду про те, що вона не має процесуального права на подачу апеляційної скарги необґрунтованими, зазначаючи відповідні аргументи. При цьому, на думку касатора, не встановлення факту електронного підпису апеляційної скарги не є підставою для її повернення, оскільки суд мав можливість установити повноваження ОСОБА_6 на подачу апеляційної скарги. Зокрема звертає увагу на те, що у суді першої інстанції слідчим суддею розглядалась скарга безпосередньо ОСОБА_6 і за результатами розгляду, саме їй ухвалою було відмовлено у задоволені скарги, а отже, на її думку, цілком закономірно, що вона мала процесуальний статус на оскарження цієї ухвали. 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримала подану нею скаргу, вважала її обґрунтованою і просила задовольнити, прокурор ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення скарги.
Мотиви Суду
Згідно з п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеного в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
За приписами ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка на підставі положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК (провадження в суді апеляційної інстанції), бо передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, суддя суду апеляційної інстанції дійшов переконання, що апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід повернути, оскільки вона подана особою, яка не має право на її подачу. 
Проте колегія суддів не може погодитись з цими висновками  з огляду на таке.
Повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд вважав, що апеляційна скарга не підписана заявником, а отже не можливо встановити суб`єкта електронного документа, а відповідно і особу, яка має право подавати апеляційну скаргу.
Верховний Суд, надаючи оцінку цим висновкам суду апеляційної інстанції, зважає на таке.
Зі змісту ухвали апеляційного суду, яка переглядається, видно, що суд фактично вдався до оцінки апеляційної скарги на предмет відповідності вимогам ст. 396 КПК, однак повернув її з підстави, передбаченої п. 2 ч. 3 ст.399 КПК.
Таким чином, суд апеляційної інстанції допустив суперечливі висновки щодо підстави повернення апеляційної скарги, з одного боку вказуючи на відсутність підпису особи, яка звертається із апеляційною скаргою, а з іншого на непідтвердженість процесуального статусу апелянта.
Крім того, варто зазначити, що ОСОБА_6 має безпосереднє право на оскарження ухвали слідчого судді про яку йдеться у касаційній скарзі, адже ця ухвала стосується її інтересів і саме вона була ініціатором провадження щодо оскарження постанови про закриття кримінального провадження.
Беручи до уваги викладене, повернення апеляційної скарги ОСОБА_6 на тій підставі, що апеляційну скаргу подала особа, яка не має право подавати апеляційну скаргу, через не підтвердження електронного підпису, без здійснення належної перевірки, є необґрунтованим, оскільки суд апеляційної інстанції не позбавлений процесуальної можливості перевірити повноваження апелянта, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 422 КПК, під час судового засідання.
Таким чином, під час розгляду справи суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки неврахування наведеного ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що за приписами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню.
Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК та ухвалити законне й обґрунтоване рішення. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив: 
Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року скасувати й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й  оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                               ОСОБА_3