Постанова
Іменем України
 
19 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 295/2637/20
провадження № 61-12796св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , 
відповідач - Житомирська міська рада,
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 5»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Кузнєцова Д. В., та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Коломієць О. С., Талько О. Б., 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У лютому 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Житомирської міської ради, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 13 липня 2020 року, просив визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .
 
Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що він є єдиною особою, яка на законних підставах зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 .
Вказував на те, що 15 січня 2020 року він звернувся до Товариства                             з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 5» (далі - ТОВ «УК «ВЖРЕП № 5») із проханням підписати та скріпити печаткою його заяву про приватизацію вказаної квартири та направити її до Житомирської міської ради.
21 січня 2020 року ТОВ «УК «ВЖРЕП № 5» відмовило йому у задоволенні цієї заяви.
29 січня 2020 року він звернувся до Житомирської міської ради з заявою про приватизацію вказаної квартири, додавши до заяви низку документів. Незважаючи на це, 11 лютого 2020 року Житомирська міська рада його заяву не задовольнила.
Вказував на те, що він має право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , а відповідач не визнає його право, чим порушує його право на приватизацію.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що ордер позивачу на спірну квартиру не видавався та договір найму на підставі такого ордеру не укладався, за ОСОБА_4 зареєстровано приватизацію іншого житла: 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , доказів протилежного позивач не надав та правом відповіді на відзив не скористався. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не має права на приватизацію спірної квартири.
 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4                            у листопаді 2020 року подав апеляційну скаргу.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_4 помер.
 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року залучено до участі у справі правонаступників позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 , залишено без задоволення, рішення  Богунського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2020 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що управління житлового господарства Житомирської міської ради не відмовляло ОСОБА_4         у приватизації житла, а роз`яснювало процедуру приватизації житла та надання оформленої заяви відповідного зразку з переліком документів, визначених Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України                     від 16 грудня 2009 року № 396, для передачі житла у приватну власність громадянина, а також зазначало про необхідність звернутися до управління з підготовленими документами на приватизацію, однак ОСОБА_4 за життя не звертався до органу приватизації саме з належно оформленою заявою про оформлення передачі в приватну власність спірної квартири згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», зразок (форма) якої передбачена спеціальним законодавством, та необхідним переліком документів, який унормований вказаним Положенням.
 
Враховуючи те, що ОСОБА_4 за життя не звертався до Управління житлового господарства Житомирської міської ради з заявою належного зразка, передбаченого додатком 2 до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, про оформлення передачі в приватну власність спірної квартири, тобто з належно оформленою заявою, апеляційний суд дійшов висновку про те, що право                 на приватизацію спірної квартири не увійшло до складу спадщини,                              що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 , відповідно права його спадкоємців не порушені.
 
Також апеляційний суд вказував на те, що питання наявності необхідного переліку документів, зокрема, відсутність ордера на спірну квартиру на ім`я померлого ОСОБА_4 , втратило свою актуальність.

 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У грудні 2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просили скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не видавався ордер на спірну квартиру, а тому він не має права на її приватизацію, не врахував, що законність його проживання       у спірній квартирі встановлена судовими рішеннями у справах                                   № 295/8164/16, № 295/16206/16, № 295/5875/19.
Посилаючись на те, що ОСОБА_4 за життя не звертався до Управління житлового господарства Житомирської міської ради з заявою належного зразка про оформлення передачі в приватну власність спірної квартири,              а тому не набув право на приватизацію спірної квартири, апеляційний суд не врахував, що  ОСОБА_4 розпочав процедуру приватизації,                                 а неможливість подання належно оформленої заяви про приватизацію викликана протиправними діями осіб, на яких законодавством покладений обов`язок вчинення належних дій з приватизації житла.  ОСОБА_4 розпочав процедуру приватизації, звернувшись до міськради з заявою, та надавши міськраді майже всі передбачені законодавством для цього документи, крім ордеру та заяви на приватизацію, підпис під якою засвідчений керівником підприємства з обслуговування житла, і належними, законними діями міськради було б, відповідно до вимог пункту 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, надати йому бланк заяви та необхідну консультацію - хто саме повинен засвідчити його підпис під заявою, але міськрада вищевказаних законних дій не вчинила та створила ситуацію, відповідно до якої житло неможливо приватизувати без рішення суду.
Оскільки ОСОБА_4 розпочав процедуру приватизації, то його спадкоємці мають право на завершення процедури приватизації.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявники зазначають неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня      2019 року у справі № 350/67/15 (провадження № 14-652цс18) та у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19 (провадження № 61-2708св20), від 02 лютого 2022 року у справі                                № 524/3501/20 (провадження № 61-8394св21).
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
У січні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_4 був зареєстрованим та проживав за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 червня 2017 року у справі № 295/8164/16-ц, яке набрало законної сили, відмовлено                               у задоволенні позовних вимог Житомирської міської ради про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 
 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 червня 2019 року у справі № 295/5875/19, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_4 до КП «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради, третя особа - Житомирська міська рада, про визнання дій протиправними, задоволено.
Визнано протиправною відмову КП «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради у відкритті на ім`я ОСОБА_4 особового рахунку на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 
 
Вказаними судовими рішеннями встановлено, що відповідно до контрольного талону до ордеру № 844 від 26 березня 1970 року на підставі рішення виконкому від 19 березня 1970 року № 214 ОСОБА_5 та членам його сім`ї - дружині ОСОБА_6 , сину ОСОБА_7 , надано право на зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Виконавчим комітетом Богунської районної ради народних депутатів                  м. Житомира видано охоронне свідоцтво (броня) від 18 лютого 1987 року ОСОБА_5 , згідно з яким займане ним вказане вище жиле приміщення заброньоване за ним та членами його сім`ї на строк до 01 лютого 1990 року у зв`язку із виїздом у місцевість, прирівняну до районів Крайньої Півночі.
 
Згідно з охоронним свідоцтвом від 22 лютого 1990 року строк броні за ОСОБА_5 та членами його сім`ї указаного вище помешкання продовжено до 01 лютого 1993 року.
 
Згідно з довіреністю від 27 лютого 2015 року ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_2 , зокрема, представляти її інтереси в усіх установах, підприємствах, організаціях, а також в уповноваженому органі РВ УДМС             м. Житомира з питань реєстрації місця проживання її та будь-яких інших осіб та зняття з реєстрації місця проживання її та будь-яких інших осіб за адресою: АДРЕСА_3 , а також зареєструвати місце її проживання за будь-якою іншою адресою.
 
30 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із нотаріально посвідченою заявою про зняття ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою:             АДРЕСА_3 .
 
У нотаріально завіреній заяві від 27 лютого 2015 року ОСОБА_6 просила зареєструвати постійне місце проживання ОСОБА_4 ,                 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 .
 
На підставі вказаних документів ОСОБА_4 був зареєстрований                   з 11 березня 2015 року за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копіями довідки КП «ВЖРЕП № 5» від 18 березня                 2016 року, паспорта громадянина України ОСОБА_4 та відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України.
 
19 січня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Житомирської міської ради     з проханням відкрити на його ім`я особовий рахунок на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки він є єдиною особою, яка зареєстрована у цій квартирі та яка сплачує відповідні платежі за користування зазначеною квартирою.
 
Листом Житомирської міської ради від 30 січня 2018 року № 1-127/94  ОСОБА_4 повідомлено, що для розгляду питання відкриття особового рахунку квартири АДРЕСА_1    заявнику необхідно звернутися до КП «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради для оформлення документів, необхідних для подальшого їх розгляду на засіданні виконкому міської ради.
 
22 лютого 2019 року ОСОБА_4 звернувся з листом до КП                           «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради з проханням відкрити на його ім`я особовий рахунок на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки він є єдиною особою, яка зареєстрована у цій квартирі та яка сплачує відповідні платежі за користування зазначеною квартирою.
 
Листом КП «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради № 83/3 від 20 березня 2019 року ОСОБА_4 повідомлено, що у зв`язку з тим, що останній             не є ні власником приміщення за адресою АДРЕСА_3 , ні квартиронаймачем- громадянином, на ім`я якого видано ордер на вказане житло, то він не має законного права переоформити особовий рахунок.
 
23 вересня 2019 року та 29 січня 2020 року ОСОБА_4 звертався до Житомирської міської ради з заявами, у яких просив оформити передачу             у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , яку він займав на умовах найму. Заяви обґрунтовував тим, що він                   є єдиною особою, яка законно зареєстрована та проживає за вищевказаною адресою, а також тим, що невідкриття особового рахунку на його ім`я                      є протиправним і дані обставини встановлені рішеннями судів.
 
Управління житлового господарства Житомирської міської ради листами      від 04 жовтня 2019 року № 1-1599 та від 11 лютого 2020 року № 1-116 повідомляло ОСОБА_4 , що відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним на умовах найму квартиру, повинен звернутися в орган приватизації та подати низку документів, зокрема, оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі (Додаток 2); копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів сім`ї, які проживають з ним; копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу                         в гуртожитку; технічний паспорт на квартиру; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина; копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї; довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі (додаток 13); документ, що підтверджує невикористання права на приватизацію державного житлового фонду з 1992 року; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово-відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири, жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Також                               у зазначених листах ОСОБА_4 рекомендовано із підготовленими документами на приватизацію займаного житла звернутися до органу приватизації.
 
Згідно з довідкою Управління житлового господарства Житомирської міської ради від 28 листопада 2019 року № 3-1328, за ОСОБА_4 зареєстровано приватизацію 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 . Квартира передана у власність розпорядженням відділу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Житомирської міської ради від 13 січня 2006 року № 50576. Загальна площа квартири становить                   80,6 кв. м.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина.
 
Спадкоємцями першої черги спадкування, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,                 ОСОБА_3 .
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права                      у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.
 
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
За правилами статті 345 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна       у порядку, встановленому законом.
 
Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
 
У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
 
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
 
Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
 
Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
 
У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
 
Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
 
Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.
Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. 
 
Так, громадянин подає до органів приватизації такі документи:
- заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення                              у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;
- копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом      з ним;
- копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
- копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);
- довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;
- технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;
- копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;
документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;
- копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);
- заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
 
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня                    1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.
 
Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.
 
У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.
 
Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України                          у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.
 
Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживав спадкодавець, але помер до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.
 
Частиною третьою статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 81 ЦПК України).
 
Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
У справі, яка переглядається, установлено, що Управління житлового господарства Житомирської міської ради не відмовляло ОСОБА_4         у приватизації житла, а роз`яснювало процедуру приватизації житла та надання оформленої заяви відповідного зразку з переліком документів, визначених Положенням № 396, для передачі житла у приватну власність громадянина, а також зазначало про необхідність звернутися до управління з підготовленими документами на приватизацію.
 
Установивши, що ОСОБА_4 за життя не звертався до Управління житлового господарства Житомирської міської ради з заявою належного зразка, передбаченого додатком 2 до Положення № 396, про оформлення передачі в приватну власність спірної квартири, тобто з належно оформленою заявою, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що право на приватизацію спірної квартири не увійшло до складу спадщини, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 , та, відповідно, про відсутність порушення прав його спадкоємців.
 
За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову                                  у задоволенні позову ОСОБА_4 , правонаступниками якого                            є  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
 
Посилання у касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах, стосуються правовідносин, які не                         є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судами неповно і неправильно. Переоцінка доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:   	Г. В. Коломієць     Б. І. Гулько      Д. Д. Луспеник