Постанова
Іменем України
 
24 квітня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 522/18403/16-ц
провадження № 61-2952св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представницею ОСОБА_3 , на постанову Одеського апеляційного суду від 17 січня 2023 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Князюка О. В.,                  Склярської І. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 10 серпня 2001 року по 17 червня 2015 року вона з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні.
ОСОБА_2 проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, участі у вихованні дитини не приймає, офіційно не працевлаштований, постійного місця проживання не має, не має реєстрації, веде розгульний спосіб життя, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків із виховання та утримання дитини.
 
Не змінилося ставлення відповідача до дитини і після перенесення нею хвороби у листопаді 2015 року. Після цього через ненадання відповідачем дозволу на виїзди дитини за кордон для участі у спортивних танцювальних змаганнях призвело до втрати такої можливості і зменшення інтересу до спорту. Всі ці обставини на думку свідчать про ухилення батьком від виконання своїх обов`язків, піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.
 
З урахуванням викладеного, позивач просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Суди неодноразово розглядали цю справу.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області                               від 22 березня 2018 року, позов задоволено.
 
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дочки ОСОБА_4 ,                ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Судові рішення мотивовані тим, що з кінця 2015 року ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків із виховання та утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не піклується про фізичний            і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: матеріально не забезпечує необхідними засобами, не спілкується                           з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, перешкоджає                   у здійсненні можливості відвідування дитиною іншої країни для її спортивного, духовного розвитку і розширення світогляду, у зв`язку з чим це негативно вплинуло на психіку дитини. Також суд погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки.
 
Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року касаційну скаргу                ОСОБА_2 задоволено частково.Рішення Приморського районного суду                    м. Одеси від 15 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року та скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Передаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив із того, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, усіх фактичних обставин для правильного вирішення справи суд не встановив, не визначився чи свідомо та умисно ОСОБА_2 ухилявся від виконання вказаних обов`язків, ураховуючи пояснення відповідача та чи є рішення суду таким, що ухвалене                     в інтересах дитини. Установлення таких фактичних обставин справи має важливе значення для правильного її вирішення.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки    ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Роз`яснено, що батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що питання позбавлення батьківських прав розглядається у судах із 2016 року та за весь час відповідач не змінив своєї поведінки та свого ставлення до дитини, він продовжує ухиляться від виконання своїх обов`язків із виховання дитини, не піклуються про неї, поводить себе жорстко та агресивно відносно неї, не бажає змінювати свою поведінку для налагодження взаємовідносин з донькою. Все це свідчить про винну поведінку батька та свідоме нехтування своїми обов`язками.
 
Відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зневажає та знецінює її потреби та інтереси. У результаті чого, дитина втратила психоемоційний зв`язок до відповідача і не вважає його своїм батьком. Всі дії, які ОСОБА_2 робить по відношенню до ОСОБА_5 направлені не на налагодження відносин з донькою, а для захисту своїх інтересів та для особистого задоволення у спорі, який виник між ОСОБА_2 та                  ОСОБА_1 поза межами цієї цивільної справи. На думку суду, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З урахуванням свідомого вибору дитини щодо припинення будь-яких відносин з батьком, подальше примусове збереження прав та обов`язків відповідача як батька у відношенні доньки, не відповідає її інтересам, а також її власному бажанню.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 17 січня 2023 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що сторони не досягли згоди щодо форми участі батька у вихованні дитини              і мати дитини створювала перешкоди батьку в участі останнього у вихованні дитини та спілкуванню батька та дочки.
 
Між батьками дитини існує тривалий конфлікт особистого характеру, який зачіпає  і особистість самої дитини. Сам факт звернення відповідача до органу опіки та піклування у 2016 році із заявою про визначення способу участі у вихованні дитини шляхом визначення часу зустрічі з нею, свідчить про зацікавленість батька налагодити контакт з дитиною і приймати участь у її вихованні.
 
Відповідач надав докази, що він відкрив банківський рахунок на ім`я дитини, про що повідомив позивача і під час розгляду справи про позбавлення його батьківських прав і стягнення з нього аліментів на утримання дитини, перераховував протягом кількох місяців на банківський рахунок грошові кошти, які однак залишились не використаними.
 
Непорозуміння між батьками не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення                   і переважати над інтересами батьків, що узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 320/5094/19.
 
Посилання позивача здійснення відповідачем домашнього насильства, як однієї              з підстав для позбавлення його батьківських прав, є неспроможними через відсутність складу адміністративного правопорушення за статтею домашнє насильство у діях ОСОБА_2 . Адміністративні правопорушення, вчинені ОСОБА_2 і вина якого доведена в судовому порядку відбулися до 2015 року, коли відповідач перебував у шлюбі з позивачем і зміст судових рішень не свідчить, що ці адміністративні правопорушення скоєні відповідачем за участі чи                              в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_6 і несли загрозу її фізичному або психічному здоров`ю або її життю.
 
Думка неповнолітньої ОСОБА_4 була заслухана в судовому засіданні                           з порушенням вимог частини третьої статті 232 ЦПК України у присутності обох батьків, між якими існує тривалий конфлікт, що могло створювати потенційний психологічний тиск на дитину, для якої авторитет матері є пріоритетним, оскільки дитина проживає з матір`ю весь час після розлучення батьків у 2015 році.
 
Висновок органу опіки про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 не є достатньо обґрунтованим з огляду на те, що він не містить переконливих висновків щодо доцільності позбавлення батька батьківських прав.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У березні 2023 року представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду                    від 17 січня 2023 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У касаційній скарзі зазначає, що апеляційний суд                             в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 234/19213/17, від 20 березня 2021 року у справі № 542/1428/18.
 
Також, у касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень заявниця посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме зазначає, що апеляційний суд: розглянув і вирішив справу неповноважним складом суду (пункт 1 частини першої статті 411 ЦПК України); не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України); необґрунтовано відхилив клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України); встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Позиція Верховного Суду
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає ЦПК України щодо законності та обґрунтованості. 
 
Обставини, встановлені судами 
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 10 серпня 2001 року перебували                                             у зареєстрованому шлюбі, який 17 червня 2015 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси розірвано.
 
Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю.
 
Спілкування між батьком ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_4 припинилися з жовтня 2015 року. У травні 2016 року позивачка зверталась до суду з вимогами про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без з годи батька.
 
ОСОБА_4 професійно навчалася в клубі бальних танців «Радуга». Згідно                 з наказом Управління у справах фізичної культури та спорту від 21 вересня                 2015 року № 176 ОСОБА_4 присвоєно спортивний розряд «Кандидат у майстри спорту», дівчинка постійно приймала участь у спортивних змаганнях, про що свідчать дипломи про нагородження.
 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2016 року у справі № 522/3668/16-ц надано дозвіл малолітній дитині - ОСОБА_4 на тимчасові виїзди за кордон у будь-які країни світу у супроводі матері ОСОБА_1 , без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 до досягнення ОСОБА_4 шістнадцятирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2016 року заочне рішення у зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 із заявою про його перегляд скасоване, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.
 
Дозвіл ОСОБА_1 на виїзд дитини за кордон від 27 липня 2016 року направлявся на адресу ОСОБА_1 поштою та повернувся до відправника у зв`язку з його неотриманням адресатом.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2016 року за заявою ОСОБА_1 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини залишено без розгляду.
 
Листом директора КСТ «Радуга» від 28 вересня 2017 року № 95/17 підтверджено, що через ненадання письмової згоди батьком ОСОБА_2 дозволу на виїзд доньки за кордон, ОСОБА_4 не змогла прийняти участь у турнірах «Chisanan Stars 2015» та «Eurodisneyland, Paris, France» у 2015 році, у 2016 році «Париж - Open Winter Tatry Cup» у 2017 році, «Datch Open Championchip», «Italy Cervia», «Dance Festival 2017», «Assen 2017 Paris 2017». У зв`язку з цим, її партнер з танців був вимушений поїхати на турніри з іншою партнеркою та відвідувати з нею турніри та змагання. Також, у листі зазначено, що ОСОБА_4 не змогла знайти іншого партнера та тренується без нього, що негативно впливає на її спортивний результат, самооцінку та завдає суттєвих душевних страждань, так як у дитини                     є талант до танців, який потрібно підтримувати для ще більш високих результатів. ОСОБА_1 створює усі необхідні умови для спортивних тренувань, забезпечує матеріальну технічну базу, здійснює оплату членських внесків, є членом батьківської ради, активно допомагає діяльності клубу в проведенні дитячих конкурсів та змагань. Батько ОСОБА_2 жодного разу впродовж 2016-2017 років не був присутнім на турнірах та змаганнях своєї доньки, участі в спортивному вихованні доньки не приймав, оплат за тренування доньки не здійснював та не був присутнім на батьківських зборах клубу.
 
Коровай ОСОБА_6 навчається в Одеській приватній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів «Крок» (ліцей), за навчання у якій за період із 2015- 2022 роки сплачувала лише мати дитини ОСОБА_1 .
 
За змістом листа Одеської приватної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Крок» від 09 серпня 2016 року № 366 батько дитини ОСОБА_2 оплату навчання дитини не проводив та на батьківські збори не з`являвся. За навчання доньки               у школі сплачує мати.
 
Приморським районним судом м. Одеси здійснювався розгляд справи                               № 522/2364/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання способів участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 , під час якої 11 січня 2017 року ОСОБА_2 отримав висновок органу опіки та піклування від 30 грудня 2016 року № 01-11/182, відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 , та визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки шляхом встановлення систематичних зустрічей щосереди з 16 год 30 хв до 18 год 00 хв у присутності матері ОСОБА_1 , який судом залишений без розгляду на підставі заяви ОСОБА_2 від 11 липня 2018 року.
 
У лютому 2019 року ОСОБА_2 вдруге звернувся до суду з позовом до      ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї (справа № 522/2593/19).
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати спілкуванню та вихованню ОСОБА_2 із ОСОБА_4 , визначивши спосіб участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожної суботи з 16 год 30 хв до 18 год 00 хв.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 . 
 
Постановою Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року касаційну скаргу                   ОСОБА_7 задоволено, постанову Одеського апеляційного суду від 15 березня 2021 року скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси                                від 17 вересня 2019 року залишено в силі (справа  № 522/2593/19).
 
25 січня 2022 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби               у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження з виконання рішення Приморського районного суду                   м. Одеси від 17 вересня 2019 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати спілкуванню та вихованню ОСОБА_2 із дитиною.
 
19 лютого 2022 року державним виконавцем складений акт про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , 19 лютого 2022 року ОСОБА_1 не вчиняла перешкод зустрічі ОСОБА_2 із дитиною. Акт підписаний державним виконавцем Борисовець В. В. та ОСОБА_1 , ОСОБА_2  без заперечень.
 
ОСОБА_5 проходила лікування з програми рефракційної терапії на обох очах в офтальмологічній клініці ТОВ «Ексімер Одеса», та проходила курс апаратного лікування підвищеної ефективності (03, 16 березня та 21 жовтня             2015 року); масаж комірної зони та спини (03, 16 березня та 21 жовтня 2015 року); підбір контактних лінз (17 березня 2015 року). 
 
Згідно з договором від 15 березня 2016 року № 6855/15-02, укладеного між директором ТОВ «Ексімер Одеса» та ОСОБА_1 , вартість послуг терапії склала   10 890, 00 грн.
 
Відповідно до акта надання послуг від 05 серпня 2016 року № 49 позивачка сплатила на користь ТОВ «Ексімер Одеса» за послуги з комплексного діагностичного обстеження; курс апаратного лікування підвищеної ефективності; масаж; програму «Парагон» на обидва ока»; потворне комплексне діагностичне обстеження; вивідних шляхів. На період лікування з ОСОБА_4 знаходилась її мати ОСОБА_1 , батько дитини не приймав участі в лікуванні дитини та не цікавився її станом.
 
Довідкою Одеської обласної дитячої клінічної лікарні, ОСОБА_4 підтверджено, що із 30 березня 2016 року до 10 травня 2016 року проходила амбулаторне лікування та знаходилася під наглядом педіатра з приводу алергічного дерматиту. Лікування та обстеження забезпечувала мати, батько дитини не цікавився станом дитини та не приймав участі у лікуванні.
 
29 листопада 2016 року ОСОБА_4 також проходила обстеження в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні з приводу диспанкреатизму, з якою була присутня мати.
 
У жовтні 2016 року дитина відвідувала дитячого хірурга Медичного центру «Медікал», де надавалися послуги з рентгенографії кисті.
 
У період із 05 до 10 січня 2017 року ОСОБА_4 проходила лікування                               в педіатричному відділенні в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні. Лікування дитина проходила за участі матері, батько дитини станом здоров`я дитини не цікавився.
 
За інформацією, наданою ПАТ «Укрпошта» від 20 вересня 2017 року, за період із    01 березня до 19 вересня 2017 року надходження та видача переказів (аліментів) на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , не значиться.
 
23 травня 2017 року ОСОБА_2 відкрито банківський рахунок у ПАТ АБ «Південий» на ім`я малолітньої ОСОБА_4 . Заявою відповідача від 23 травня 2017 року ОСОБА_2 надав згоду позивачу на вчинення будь-яких дій на власний розсуд щодо управління рахунком № НОМЕР_1 , який належить дочці, у тому числі на отримання коштів. Відповідно до відомостей ПАТ АБ «Південний» про рух коштів за банківським рахунком № НОМЕР_1 за період із 23 травня 2017 року до 10 липня 2018 року відповідачем з дати відкриття рахунку і до 07 березня 2018 року здійснено 6 переказів на загальну суму 7 500 грн.
 
Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт» надано характеристику відповідача від 30 травня 2017 року, згідно з якою останній позитивно характеризується як мешканець будинку за адресою: АДРЕСА_3 . 
 
Листом від 02 січня 2018 року № 263а/з/41/13/01-18 Управління патрульної поліції в Одеській області повідомило, що відносно відповідача складено чотири адміністративні протоколи та шість постанов щодо порушень правил безпеки дорожнього руху, у тому числі двох протоколів за частиною першою статті 130 КУпАП України (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції)                       з вилученням посвідчення водія.
 
Висновком Одеського обласного інституту удосконалення вчителів від 05 серпня 2016 року № 6983 стосовно психоемоційного стану малолітньої ОСОБА_4 та встановлення її особистої прихильності до батьків, встановлено, що значущим дорослим та головним членом родини ОСОБА_4 визначає матір, з якою їй емоційно комфортно та психологічно безпечно. Матір дівчинки цікавилася процедурою та результатами діагностики, прислухалася до рекомендацій психолога. ОСОБА_2 не звертався до Центру практичної психології та соціальної роботи Одеського обласного інституту удосконалення вчителів із запитом щодо участі у діагностиці ОСОБА_4 . Виходячи з результатів діагностування ОСОБА_4 та з метою підтримки наявного стабільного емоційного стану дитини психологом Центру практичної психології і соціальної роботи інституту рекомендовано не включати ОСОБА_4 до конфліктної ситуації між батьками, а також не порушувати умови перебування дитини з матір`ю та не змінювати звичний спосіб життя.
 
Згідно з висновком Центру практичної психології та соціальної роботи інституту   від 02 жовтня 2017 року № 547, здійсненого на підставі звернення Служби                       у справах дітей Одеської міської ради, під час бесіди ОСОБА_4 демонструвала позитивне ставлення до спілкування, гарний настрій, відкритість, поводилась спокійно та невимушено. Опосередковане дослідження сімейних стосунків надало змогу зробити висновок, що членами своєї родини ОСОБА_4 визначає матір, бабу та діда зі сторони матері. У ситуаціях вибору дівчинка постійно виявляє бажання знаходитися ближче до матері і якнайдалі від батька. Зазначено про певний рівень негативних емоцій по відношенню до батька. Рекомендовано не включати ОСОБА_4 до конфліктної ситуації між батьками, а при прийнятті рішення щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 врахувати інтереси дівчинки.
 
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 06 листопада 2017 року № 01-11/2041 року враховуючи позитивне рішення членів ради опіки та піклування, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини, враховуючи думку малолітньої ОСОБА_4 , відповідно до статей 19, 164, 165, 166, 171 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_4 . 
 
Під час судового розгляду справи у судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_4 у присутності батьків, представника Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надала пояснення у яких дитина зазначила, що проживає разом з матір`ю, вітчимом та молодшим братом. Відповідача своїм батьком вона не вважає, жодних почуттів до нього не відчуває. Таке ставлення до відповідача у дитини викликано його поведінкою після розлучення з матір`ю. Батько припинив з нею зустрічі та спілкування, заблокував від неї дзвінки та соціальні мережі. Коли вона перебувала у лікарні у зв`язку                       з хворобою, вона зателефонувала батьку, хотіла його бачити, бо їй було погано                    і вона потребувала його допомоги, проте він не прийшов. Пояснила, що не хоче його бачити і спілкуватися, оскільки він з 10 років не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її навчанням та станом здоров`я, матеріально не забезпечує. Батько відмовився надавати згоду на її виїзд за кордон, проте вона хотіла їздити на спортивні змагання з бальних танців та на відпочинок для розширення світогляду. Через відмову батька надати згоду на її виїзд за кордон, вона втратила можливість участі у спортивних змаганнях з бальних танців та була вимушена припинити спортивну кар`єру. Крім того, вони випадково зустрілися з батьком на вулиці та на концерті в ТЦ «Сади Перемоги», проте батько навіть не привітався з нею та зробив вигляд, що не бачить її та сховався від неї. Дитину дуже образила така поведінка батька. Батько приходив до неї у школу разом із адвокатом та вчинив сварку із вчителями, дитині було дуже соромно та прикро. Також пізніше відповідач разом              з чоловіками сховалися на другому поверсі її будинку коли вона гуляла з друзями надворі, а потім прослідували за дітьми та повідомили, що мати програла касацію, при цьому здійснювали тиск на неї, аудіо та відео фіксацію. Дитина була налякана, просила піти, проте вони продовжували розмову та зйомку. Відповідач з`явився до дитини у двір її будинку та погрожував їй поліцією, сказав, якщо вона не буде з ним спілкуватися, поліція примусить її. Ці обставини викликали у дитині стрес. Дитина пояснила, що через зазначені обставини відвідувала психологів та судових експертів. Також пояснила, що під час спільного проживання відповідача з ними, відповідач у її присутності підіймав руку на матір. В її вихованні участі не приймав. Одного разу відповідач у присутності доньки сів за кермо автомобіля після вживання алкоголю та рухаючися задній ходом в`їхав у стовп на паркінгу, чим налякав дитину. Поліцію не викликав, самовільно покинув місце ДТП. Вона не вважає його батьком і просила позбавити його батьківських прав.
 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10 листопада 2021 року серії ВАБ 907490, складеного Відділом поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, 06 листопада 2021 року о 16 год  30 хв ОСОБА_2 знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї доньки ОСОБА_4 , а саме всупереч її волевиявлення примушував її спілкуватися з ним, що спричинило стрес для дитини.
 
31 сiчня 2022 року постановою Приморського районного суду м. Одеси, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі частини першої статті 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення.
 
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Одеського апеляційного суду від 06 червня 2022 року апеляційну скаргу                    ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2021 року в адміністративній справі залишено без змін. Апеляційний суд погодився з висновком районного суду, який закрив провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП,   у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, через невстановлення наявності в діях ОСОБА_2 обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, його об`єктивної сторони - ознак психологічного насильства.
 
Допитані як свідки ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 , ОСОБА_10 пояснили, що відповідач не приділяв належної уваги дитині, ігнорував її бажання та інтереси, уникав спілкування з дитиною, не відповідав на її дзвінки та повідомлення, при випадковій зустрічі робив вигляд, що не бачить дитину, не вітався з нею, і йшов далі. В іншій раз відповідач приходив до будинку де мешкає дитина і зустрівши                у дворі будинку погрожував дитині поліцією за те, що вона не бажає з ним спілкуватися і заявляв, що примусить дитину до спілкування з ним.
 
Свідки ОСОБА_11 (класний керівник), ОСОБА_12 (лікар) у судовому засіданні дали показання про те, що навчанням та лікуванням (профілактикою хвороб) дитини займається виключно мати дитини. Батько дитини участі, як такої, у цьому не приймає.
 
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13   ОСОБА_14 ОСОБА_15 вказали на те, що відповідач завжди намагався налагодити контакт з дитиною та цікавився її життям, але був позбавлений можливості спілкування з дитиною                    і повноцінної участі у її вихованні через тривалий конфлікт з матір`ю дитини, яка чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.
 
Правове обґрунтування
 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку                і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
 
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного                      з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання                           і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
Частиною сьомою статті 7 СК Українипередбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК Українибатьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
 
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
 
Відповідно до статті 165 СК Україниправо на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор,                  а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
 
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
 
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК Українидозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
 
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини                                      і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права                      й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
 
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не                                          є неблагополучним (§ 100).
 
У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява             № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
 
Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості              з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та враховує, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків            у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
 
Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, повністю встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що позивачка не довела існування достатніх підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. 
 
Верховний Суд погоджується із наведеним висновком суду апеляційної інстанції                  з огляду на таке.
 
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає спілкуватися та бачитися з дитиною, не втратив інтересу до участі у вихованні доньки та має намір на відновлення відносин з нею, дійшов правильного висновку про те, що така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з донькою, а позбавлення його батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.
 
Встановивши відсутність фактів злісного нехтування  ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками щодо малолітньої доньки, врахувавши бажання батька спілкуватись з дитиною, а також те, що він активно заперечує проти позбавлення батьківських прав, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки.
 
Верховний Судпогоджується з висновками суду апеляційної інстанції, оскільки обставини цієї справи не свідчать про злісне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. У цьому аспекті колегія суддів ураховує те, що відповідач здійснював дії, спрямовані на налагодження спілкування зі своєю дитиною, та частково надавав у добровільному порядку кошти на її утримання, що визнається самою позивачкою.
 
З урахуванням встановлених обставин справи, поведінки обох батьків малолітньої особи, між якими існує особистісний конфлікт, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, зокрема в частині її права на спілкування з батьками та збереження зав`язків з ними обома, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що є крайнім (винятковим) заходом впливу. 
 
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який оцінено у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Отже, суд обґрунтовано не погодився з вказаним висновком органу опіки та піклування, що відповідає положенням частини шостої статті 19 СК України.
 
Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). 
 
Оцінка доводів касаційної скарги щодо неврахування висновків Верховного Суду
 
У касаційній скарзі представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 234/19213/17, від 20 березня 2021 року у справі № 542/1428/18.
 
Оскільки врахуванню підлягають висновки у справах у подібних правовідносинах, Верховний Суд аналізує наведені заявником як приклад на предмет подібності рішення Верховного Суду до обставин розглядуваної справи. 
 
Критерії оцінки відносин на предмет подібності сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у справі № 233/2021/19. За такими критеріями суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування необхідно розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
 
Залишаючи без змін судові рішення попередніх інстанцій, Верховний Суд у справі № 234/19213/17 погодився з тим, що суди встановивши обставини справи, надавши належну правову оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи у їх сукупності та взаємозв`язку, належним чином визначив найкращі інтереси дітей, а тому дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову про зміну прізвища дітей.
 
У постанові Верховного Суду від 20 березня 2021 року у справі № 542/1428/18 сформульований висновок про те, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
 
Отже, висновки, викладені у зазначених постановах є нерелевантними до правовідносин, що виникли у справі, що переглядається. 
 
Щодо доводів заявниці про порушення судом пункту 1 частини першої статті                411 ЦПК України; пунктів 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України
 
У касаційній скарзі заявниця також зазначила, що апеляційний суд розглянув                     і вирішив справу неповноважним складом суду, а саме судом задоволені заяви про самовідвід суддів Заїкіна А. П. та Погорєлової С. О. з підстав, передбачених частиною третьою статті 37 ЦПК України, тому  всі рішення прийняті у справі                  в такому складі суду - є рішеннями, прийнятими неповноважним судом, зокрема ухвали Одеського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, оскільки, відповідно до частини дванадцятої статті 33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. 
 
Крім того, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2022 pоку під час автоматичного розподілу були виключені інші судді з різних підстав, залишився один суддя Князюк О. В., у результаті чого розподіл відбувся з одним суддею. Проте, відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб. Під час розподілу справи, державою не було забезпечено законність складу суду, оскільки розподіл судових справ може відбуватися виключно між суддями, а не з одним суддею і на це не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб. 
 
Згідно зі звітом автоматизованого розподілу судді Чорна Т. Г., Гірняк Л. А. та Колесніков Г. Я. були виключені з розподілу, у тому числі у зв`язку з перебуванням у відпустках. Водночас, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначені судді ухвалювали різні процесуальні рішення у період розподілу справи з 02 до 03 вересня 2022 року.  
 
Верховний Суд відхиляє зазначені доводи заявниці як безпідставні, з огляду на таке. 
 
09 серпня 2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Таварткіладзе О.М., суддів:  Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. відкрито апеляційне провадженні у справі.  
 
В той же день 09 серпня 2022 року ухвалою Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Таварткіладзе О.М., суддів:  Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. закінчив підготовку справи до апеляційного розгляду, призначив розгляд справи на 17 січня 2023 року на 15 годину 00 хвилин в приміщенні суду. 
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року задоволено заяви суддів Одеського апеляційного суду Заїкіна А. П., Погорєлової С. О. про самовідвід. Справу передано для проведення повторного автоматизованого розподілу                        в частині заміни суддів Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., які входили до складу колегії. 
 
Цією ж ухвалою заяву відповідача ОСОБА_2 про відвід судді-доповідачу Таварткіладзе О. М. визнано необґрунтованою. Справу передано для визначення у встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України порядку судді для вирішення питання про відвід судді Таварткіладзе О. М.
 
Ухвалою від 01 вересня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді-доповідачу Таварткіладзе О. М. відмовлено. 
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2022 року, замінено суддів Заїкіна А. П., Погорєлову С. О. на суддів Князюка О. В. та Склярську І. В. (т. 6, а. с. 26-27).
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 33 ЦПК України визначення судді,                  а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу,               а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ. Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач. Персональний склад постійних колегій суддів визначається зборами суддів відповідного суду.
 
Згідно з частиною одинадцятою статті 33 ЦПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Пунктом 4 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року              № 30 (далі - Положення про автоматизовану систему документообігу суду), передбачено, що не розподіляються щодо конкретного судді судові справи та матеріали кримінального провадження, що надійшли: за шістдесят календарних днів включно до закінчення повноважень судді; у день припинення (відсутності) повноважень судді; за три календарні дні включно до початку відпустки або відрядження судді, якщо її тривалість становить чотирнадцять календарних днів або менше, а у табелі обліку робочого часу щодо такого судді наявні відповідні відомості, підтверджені первинними документами; за чотирнадцять календарних днів включно до початку відпустки або відрядження судді, якщо її тривалість становить більше чотирнадцяти календарних днів, а у табелі обліку робочого часу щодо такого судді наявні відповідні відомості, підтверджені первинними документами; у день відсутності судді на робочому місці - за наявності у табелі обліку робочого часу щодо нього відомостей про підстави відсутності на роботі (із нез`ясованих причин; через виклик повісткою до суду, правоохоронних органів, військових комісаріатів, за листком тимчасової непрацездатності, за наказом про відрядження, про надання відпустки, про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про звільнення тощо), підтверджених первинними документами.
Згідно з пунктом 1 розділу Х Положення про автоматизовану систему документообігу суду результатом роботи модулю автоматизованого розподілу             є протокол заміни судді в колегії або основного судді запасним. Всі протоколи автоматично створюються модулем автоматизованого розподілу та невідкладно публікуються на веб-порталі.
 
Протокол підписується електронним цифровим підписом модуля автоматизованого розподілу з міткою часу та не підлягає редагуванню. Доступ до перегляду протоколів на веб-порталі не може бути обмежений. Копія протоколу            в електронній чи паперовій формі підписується уповноваженими особами апарату суду та видається (надсилається) заінтересованій особі не пізніше наступного дня після подання до суду відповідної заяви. З протоколу роздруковується, підписується та додається до матеріалів судової справи витяг.
 
Підпунктом 2.3.31 Положення визначено, що результатом автоматизованого розподілу судових справ є протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями відповідного суду (додаток 1), що автоматично створюється автоматизованою системою.
 
Одночасно з протоколом автоматизованою системою автоматично формується звіт про автоматизований розподіл судової справи між суддями відповідного суду. Звіт містить такі відомості: дата та час початку автоматизованого розподілу; єдиний унікальний номер судової справи; номер провадження (за наявності); категорія судової справи (за наявності); коефіцієнт складності судової справи (за наявності); інформація про учасників судового процесу (кримінального провадження); інформація про визначення повноважень суддів; інформація про визначення головуючого судді (судді-доповідача) за випадковим числом; інформація про визначення складу колегії суддів (за наявності) за випадковим числом; версія автоматизованої системи; час закінчення автоматизованого розподілу; тривалість автоматизованого розподілу. Доступ для коригування протоколу та звіту щодо автоматизованого розподілу судової справи між суддями автоматично блокується автоматизованою системою.
 
У разі задоволення відводу або самовідводу заміна судді здійснюється автоматизованою системою на підставі рішення про відвід (самовідвід) у порядку, зазначеному в підпункті 2.3.23 пункту 2.3 цього Положення.
 
Так, відповідно до підпункту 2.3.23 Положення якщо судова справа підлягає розгляду (перегляду) колегією суддів, при автоматизованому розподілі судових справ автоматизованою системою в місцевому суді визначається головуючий суддя, а в судах апеляційної та касаційної інстанцій - суддя-доповідач із числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації (за її наявності).
 
Після визначення судді-доповідача (головуючого судді) автоматизованою системою визначається склад колегії суддів із числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації (за її наявності) та з урахуванням складу судових палат (за їх наявності).
 
Якщо збори суддів визначили склади постійно-діючих колегій, то автоматизована система визначає склад колегії з числа суддів основного складу.
 
У разі неможливості визначити необхідну кількість суддів з числа суддів основного складу, автоматизована система визначає суддів, яких не вистачає, з числа резервних суддів даної колегії.
 
У разі неможливості визначити склад колегії з числа суддів основного складу та резервних суддів, автоматизована система визначає суддів, яких не вистачає,                  з числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації (за її наявності) та з урахуванням складу судових палат (за їх наявності).
 
Результатом автоматичного визначення складу колегії суддів є протокол автоматичного визначення складу колегії суддів (додаток 2), що автоматично створюється автоматизованою системою.
 
Відповідно до пунктів 2, 3 частини шостої статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не розподіляються конкретному судді судові справи, що надійшли за чотирнадцять днів, якщо інше не встановлено зборами суддів відповідного суду, до початку відпустки (якщо її тривалість становить не менше чотирнадцяти календарних днів); за три робочі дні до початку відпустки, якщо її тривалість становить менше чотирнадцяти календарних днів.
 
Доводи касаційної скарги про те, що при автоматичному розподілі справи                       02 вересня 2022 року судді Чорна Т. Г., Гірняк Л. А. та Колесніков Г. Я. були виключені з розподілу, у тому числі у зв`язку з перебуванням у відпустках, але згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалювали різні процесуальні рішення у період розподілу цієї справи, Верховний Суд відхиляє як безпідставні, оскільки судді були виключені з розподілу на підставі  пунктів 2, 3 частини шостої статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які передбачають, що не розподіляються конкретному судді судові справи, що надійшли за чотирнадцять днів, якщо інше не встановлено зборами суддів відповідного суду, до початку відпустки (якщо її тривалість становить не менше чотирнадцяти календарних днів);
 
Це підтверджується з містом протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ від 02 вересня 2022 року, де вказано, що підстава виключення із розподілу судді Гірняк Л. А. -  заборона призначення перед «Відпустка більше 14 і більше днів»;  підстава виключення із розподілу судді Колеснікова Г. Я. -  заборона призначення перед «Відпустка більше 14 і більше днів»;  підстава виключення із розподілу судді    Чорної Т. Г. -  заборона призначення перед «Відпустка більше 14 і більше днів».   
 
Тобто, суддя виключається  з автоматичного визначення складу колегії суддів до початку відпустки (якщо її тривалість становить не менше чотирнадцяти календарних днів). Проте, це не означає, що суддя до початку своєї відпустки не може ухвалювати рішення у справах, що вже перебувають у його провадженні чи у справах, у складі відповідної колегії. 
 
Також заявниця посилається на те, що апеляційний суд розглянув і вирішив справу неповноважним складом суду, оскільки судді Заїкіна А. П. та Погорєлова С. О. вирішували питання про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до судового розгляду, що суперечить вимогам частини дванадцятої статті 33 ЦПК України, згідно з якою у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Верховний Суд вважає такі доводи заявниці власним тлумаченням норм процесуального права, оскільки постанова Одеського апеляційного суду                             від 17 січня 2023 року прийнята повноваженим складом суду: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , Склярська І. В.
 
Вирішення питання про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до судового розгляду колегією суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П. та Погорєлової С. О., до ухвалення рішення про відвід суддів Заїкіна А. П. та Погорєлової С. О., не є порушенням вимог процесуального законодавства, та як це у розумінні частини дванадцятої статті 33 ЦПК України не є зміною складу суду на стадії підготовчого провадження.
 
Згідно зі статтею 365 ЦПК Українисуддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: 1) з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору;                          2) визначає характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює; 3) з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог                          і заперечень; 4) з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; 5) вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; 6) за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; 7) за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову; 8) вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи. Підготовчі дії, визначені пунктами 5, 6 частини першої цієї статті, вчиняються з дотриманням прав всіх учасників справи висловити свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо під час вивчення матеріалів справи суд виявить нерозглянуті зауваження на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами, нерозглянуті письмові зауваження щодо повноти чи неправильності протоколу судового засідання, невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суд постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.
 
Відповідно до статті 366 ЦПК Українипісля проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій у разі необхідності та призначення справи до розгляду. Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.
 
Підготовчі дії на стадії апеляційного провадження було закінчено постановленням ухвали про призначення апеляційної скарги до судового розгляду, а отже, після самовідводу суддів Заїкіна А. П. та Погорєлової С. О., відсутні підстави повторно вирішувати питання про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до судового розгляду після зміни складу суду. 
 
Крім того, заявниця зазначає, що повторному автоматизованому розподілі справи державою не було забезпечено законність складу суду, оскільки розподіл судових справ може відбуватися виключно між суддями, а не з одним суддею, а саме під час автоматичного розподілу були виключені інші судді з різних підстав, залишився один суддя Князюк О. В., у результаті чого розподіл відбувся з одним суддею. 
 
Верховний Суд в оцінці доводів заявниці про розгляд і вирішення справи неповноважним складом суду, робить висновок про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з викладених підстав, оскільки, по-перше, під час повторного автоматичного розподілу справи виключено до переліку суддів не лише ОСОБА_17 , а й  ОСОБА_18 , яка відповідно і увійшла до складу колегії суддів.
 
Крім того, навіть, якщо при здійсненні автоматизованого розподілу судової справи у списку суддів залишається лише один суддя з числа всіх суддів відповідного суду, який з урахуванням його спеціалізації (за її наявності) та з урахуванням складу судових палат (за їх наявності), може входити до складу колегії суддів при автоматизованому розподілі, включення такого судді до складу колегії суддів не             є порушенням вимог законодавства. 
 
У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що під час судового засідання              17 січня 2023 року необґрунтовано відхилив клопотання (заяву) представника позивача про обов`язковість участі представника органу опіки та піклування                    у судовому засіданні для надання пояснень, які мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.
 
Частинами першою статті 128 ЦПК Українипередбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. 
 
Враховуючи зазначене, під обов`язковою участю у судовому засіданні необхідно розуміти виклик учасника процесу судовими повістками про виклик.
 
Отже, оскільки Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради судом апеляційної інстанції надсилалися судові повістки про виклик, у суду були відсутні підстави для задоволення клопотання представника позивачки про обов`язковість участі представника органу опіки та піклування                    у судовому засіданні. Їхня присутність вже була обов`язковою. 
 
Неявка Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджала розгляду справи, що свідчить про відсутність підстав вважати порушення судом апеляційної інстанції вимог процесуального закону. 
 
Також заявниця зазначає, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив                           у клопотанні щодо з`ясування думки неповнолітньої ОСОБА_4 щодо заявлених вимог. 
 
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
 
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Судом першої інстанції була вислухана думка  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,а отже, доводи заявниці про порушення судом норм процесуального права є безпідставними та необґрунтованими.  
 
Верховний Суд відхиляє доводи заявниці про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, оскільки суд апеляційної інстанції встановив обставини справи у достатньому обсязі для ухвалення правильного по суті, законного та обґрунтованого судового рішення, дав відповіді на кожен аргумент позивача та відповідача, які мають юридично важливе значення. Порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено.
 
Таким чином, доводи заявниці, що стали підставою для відкриття касаційного провадження не знайшли своє підтвердження. 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення                      в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судове рішення відповідає вимогам вмотивованості.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представницею ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 17 січня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                    І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                              С. О. Погрібний