П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/72/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Комар П.А. 
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
08 червня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, 
В С Т А Н О В И В :
рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 212.05.2021, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021, адміністративний позов задоволений повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 15757,55 грн. на користь Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія".
05.11.2021 судом першої інстанції видано виконавчий лист, де встановлено строк виконання рішення до 13.01.2022.
Згодом, представник Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" звернувся до суду першої інстанції із заявою про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа. Заяву мотивовано тим, що 09.09.2022 позивачем отримано постанову Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 26.08.2022 про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із тим, що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення. На переконання представника заявника, відсутність у боржника майна на даний час, на яке може бути звернуто стягнення, не означає, що його не буде в подальшому та таким чином рішення суду може бути виконано в подальшому. Враховуючи те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 13.01.2022, командування Інституту позбавлене можливості звернутися до органів ДВС з метою примусового виконання рішення суду.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та прийняти нову постанову, якою подану заяву про поновлення терміну пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнити.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання повинен бути поновлений, оскільки позивачем було зазначено перешкодити повторному пред`явленню до виконання вказаного виконавчого листа 26.08.2022 (дата з якою розпочався строк пред`явлення виконавчого листа до виконання після його переривання), однак даним обставинам не було надано належної оцінки судом першої інстанції. 
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2023 року апеляційний розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.05.2021 набрало законної сили 12.10.2021. 
Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання розпочався 12.10.2021 та сплив 13.01.2022
26.08.2022 року виконавчий лист був повернутий стягувачу згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".
Інститут Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" звернувся 21.09.2022 до суду із заявою, у якій просить суд поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа до виконання у даній справі, вказуючи, що відсутність майна у боржника на даний час, на яке може бути звернуто стягнення, не означає, що його не буде в подальшому та таким чином рішення суду може бути виконано в подальшому.
Відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції дійшов висновку, що подана заява не містить жодних поважних причин, які б могли перешкодити повторному пред`явленню до виконання вказаного виконавчого листа 26.08.2022 (дата з якою розпочався строк пред`явлення виконавчого листа до виконання після його переривання). Крім того, заявником не надає доказів щодо оскаржень дії державного виконавця під час виконавчого провадження, або інших дій, вчинених суб`єктом владних повноважень для виконання рішення суду, а тому пропущений стягувачем строк для пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа не підлягає поновленню у відповідності до вимог ч.1 ст.376 КАС України,
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
При цьому, положеннями ч.5 ст.37 зазначеного Закону встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Згідно із ч.5 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
За приписами ч.9 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави стверджувати, що право на поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання мають стягувачі, які пропустили такий строк з поважних причин.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що подана заява не містить жодних поважних причин, які б могли перешкодити повторному пред`явленню до виконання вказаного виконавчого листа 26.08.2022 (дата з якою розпочався строк пред`явлення виконавчого листа до виконання після його переривання).
Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Заявник вказує, що під час проведення виконавчих дій кошти з боржника стягнуті не були, у зв`язку із відсутністю майна, на яке можливо було звернути стягнення.
Колегія суддів також враховує, що судом першої інстанції було обґрунтовано зауважено, що Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" не надано доказів щодо оскаржень дії державного виконавця під час виконавчого провадження, або інших дій, вчинених суб`єктом владних повноважень для виконання рішення суду.
Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не було враховано запровадженням воєнного стану, що також вплинуло на пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, то суд апеляційної інстанції зазначає, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку звернення до суду у всіх абсолютно випадках.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 01.06.2022 по справі №826/3548/17.
Зазначені апелянтом причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та підстави для його поновлення, що зумовлені збройною агресією Російської Федерації проти України, не можуть вважатися об`єктивними та непереборними причинами, оскільки не спричинили припинення діяльності Інституту та виконання особовим складом Інституту своїх функціональних обов`язків. 
Посилання апелянта на те, що з початку війни практично уся документація Інституту була знищена, що ускладнювало його роботу, колегія суддів оцінює критично, оскільки на підтвердження вказаних доводів не надано відповідних доказів. 
Слід зазначити, що правова визначеність є універсальним правовим інститутом, дія якого поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.
Зміст принципу правової визначеності розкрито у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010, так Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
На підставі аналізу сформульованих цим судом позицій правова визначеність та принцип верховенства права є взаємопов`язаними, оскільки правова визначеність спрямована на чіткість та передбачуваність правового статусу особи, дій органів державної влади, їх посадових та службових осіб, недопущення безпідставного порушення чи обмеження прав і свобод людини і громадянина.
Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.
Отже, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа "Безруков проти Росії", п. 34).
Позивачем по справі та відповідно стягувачем у виконавчому провадженні є суб`єкт владних повноважень.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.01.2012 року "Рисовський проти України" зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Це є "гарантією стабільності суспільних відносин", яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов`язок виправити свої помилки.
Відтак, з урахуванням наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що заявником не надано належних та допустимих доказів щодо наявності поважних причин, які не залежали від його волі як стягувача, а наведені заявником причини свідчать про відсутність об`єктивних обставин, що унеможливлювали пред`явлення виконавчого листа до примусового стягнення з дати переривання такого строку. Вказане свідчить про неналежну реалізацію позивачем свого права на пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.
Слід зазначити і те, що зі змісту приписів ст.ст. 9, 77 КАС України слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про те, що пропущений стягувачем строк для пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа не підлягає поновленню у відповідності до вимог ч.1 ст.376 КАС України і суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали не допустив. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.