ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

30 червня 2023 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 722/1999/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.
секретар Конецька Д. Г.

позивач ОСОБА_1 

відповідач ОСОБА_2 

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29 березня 2023 року та додаткове рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2023 року
головуючий в суді першої інстанції суддя Суський О. І.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
Позивач просив змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 березня 2012 року та стягувати з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Додатковим рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 360 гривень.
Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 червня 2023 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково. 
Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та додаткове рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2023 року скасовано.
Позов  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задоволено частково.
Розмір аліментів, визначений рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 березня 2012 року, змінено.
Вирішено стягувати з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.
В решті рішення залишено без змін.
Розподіл судових витрат змінено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2 680 гривень та в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 680 гривень.

Стягнуто з   ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  1240 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

У червні 2023 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій останній просить стягнути з відповідачки на його користь 10 050 гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій.

Станом на дату розгляду заяви від відповідачки та її представника клопотань про зменшення відшкодування витрат на оплату правничої допомоги  у судах першої та апеляційної інстанцій на адресу апеляційного суду не надходило.

2. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті додаткової постанови
Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про часткове відшкодування заявлених витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.
За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання.

Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

У пункті 3 частині першій статті 270 ЦПК України зазначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Згідно з частинами першою та третьою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 209 ЦПК України).
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 754/14704/19-ц (провадження № 61-15221св20).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.
У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
Таким чином суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 487/4983/20.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу».
У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі № 910/12257/13 (провадження № 14-382цс19) вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Юзифовичем І. І. було укладено договір про надання правової допомоги від 02 лютого 2023 року. 
Згідно з пунктом 1 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 02 лютого 2023 року замовник в порядку та на умовах визначених договором доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу замовнику, а саме: консультації з узгодженням правової позиції; підготовити та подати до суду позовну заяву та в разі необхідності: підготовити та подати до суду позовну заяву в новій редакції у зв`язку із збільшенням, чи зменшенням позовних вимог; збирати докази; в разі необхідності підготовити відповідь на відзив; складати заяви, клопотання та інші процесуальні документи необхідність щодо яких виникне в ході розгляду справи; здійснювати представництво в усіх державних та приватних установах, організаціях, а також виконувати всі інші дії передбачені чинним законодавством, які па думку виконавця будуть доцільні для захисту прав та інтересів замовника.

Відповідно до пункту 2 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги замовник в порядку та на умовах визначених договором доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу замовнику, здійснюючи його представництво в усіх судових установах України.

Згідно з пунктом 3 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги за послуги передбачені пунктом 1 цього додатку замовник сплачує виконавцю гонорар у розмірі 20% від мінімальної заробітної плати в Україні, яка з 01 січня 2023 року складає 6700 гривень, за кожну годину витраченого виконавцем часу, для виконання послуг відповідно до договору, протягом строку розгляду справи в суді.

Згідно з пунктом 4 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги за послуги передбачені пунктом 2 цього додатку замовник сплачує виконавцю гонорар у розмірі 30% від мінімальної заробітної плати в Україні, яка з 01 січня 2023 року складає 6 700 гривень, за кожну годину витраченого виконавцем часу, для виконання послуг відповідно до договору, протягом строку розгляду справи в суді.
На підтвердження понесення ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій останнім надано наступні докази: договір про надання правової допомоги від 02 лютого 2023 року, додаток № 1 до вказаного договору, попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції від 02 лютого 2023 року в розмірі 8040 гривень, акт виконаних робіт від 05 червня 2023 року, квитанція № 1 від 05 червня 2023 року на суму 10 050 гривень.
Згідно з актом виконаних робіт від 05 червня 2023 року, адвокат надав замовнику адвокатські послуги  (правову допомогу) у цій справі: зустріч, консультація клієнта (замовника) з вивченням письмових матеріалів, збір доказів та узгодження правової позиції (1 година), що вартувало 1 340 гривень, підготовка та подання відповіді на відзив ( 2 години), що вартувало 2 680 гривень, підготовка заперечення проти заявлених відповідачем витрат на правову допомогу та вивчення додаткових матеріалів справи щодо таких витрат в суді першої інстанції (1 година), що вартувало 1 340 гривень, підготовка апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції ( 2 години), що вартувало 2 680 гривень, участь адвоката в судових засіданнях та час, який ще було витрачено адвокатом на підготовку у суді першої інстанції та в судовому засіданні Чернівецького апеляційного суду ( 1 година), що вартувало 2 010 гривень. Вартість всіх наданих послуг складає 10 050 гривень. 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1    при поданні позову  було заявлено щодо стягнення судових витрат з відповідачки, тобто подано таку заяву до суду першої інстанції  у відповідності до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України, а саме до закінчення судових дебатів у справі.
Позивачем 03 лютого 2023 року було надіслано засобами поштового зв`язку на адресу суду першої інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції від 02 лютого 2023 року.
До витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути на його користь в суд першої інстанції, відносяться зазначені в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми витрат на правничу допомогу, які позивач поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції від 02 лютого 2023 року та в акті виконаних робіт від 05 червня 2023 року зустріч, консультація клієнта (замовника) з вивченням письмових матеріалів, збір доказів та узгодження правової позиції (1 година), що вартувало 1 340 гривень, підготовка та подання відповіді на відзив ( 2 години), що вартувало 2 680 гривень, підготовка заперечення проти заявлених відповідачем витрат на правову допомогу та вивчення додаткових матеріалів справи щодо таких витрат в суді першої інстанції (1 година), що вартувало 1 340 гривень та участь адвоката в судових засіданнях та час, який ще було витрачено адвокатом на підготовку у суді першої інстанції .
Однак, як вбачається з матеріалів справи, судові засідання в суді першої інстанції за участю адвоката позивача Юзифовича І. І. не проводилися.
За таких обставин аргумент заявника щодо наявності підстав для стягнення таких витрат, є безпідставним. 
За таких обставини, позивачем доведено щодо понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5360 гривень (1340+2680+1340=5360).
Однак, зважаючи на те, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2 680 гривень.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції
Колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки на його користь витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Апеляційним судом встановлено, що до закінчення судових дебатів у справі представник позивача не зробив ні усної, ні письмової заяви щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Оскільки заява позивача про стягнення таких судових витрат із відповідними доказами була подана до апеляційного суду засобами поштового зв`язку лише 06 червня 2023 року, її у відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України та статті 126 ЦПК України в цій частині слід залишити без розгляду.
Керуючись статтею 126, 141, 270, 381 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 2 680 гривень ( дві тисячі шістсот вісімдесят) гривень.
Заяву ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на його користь витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції залишити без розгляду.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На додаткову постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна додаткова постанова складена 30 червня 2023 року.

Головуючий                                                 Олександр ОДИНАК 

Судді:                                                          Мирослава КУЛЯНДА

                                                               Наталія ПОЛОВІНКІНА