КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 753/10149/22	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4552/2023	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.	 	
 
23 травня 2023 року  Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді -  Семенюк Т.А.
Суддів  - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України, справу за апеляційною скаргою Бережної Наталії Миколаївни в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15.09.2010 року ОСОБА_1 підписала заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої відповідач отримала кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту, який було збільшено до 5 000 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконала та має заборгованість, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 066 грн. 23 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, Бережна Н.М. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки позичальник у анкеті-заяві висловила згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві, і не заперечувала факт укладення договору, ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.
Крім того, позивач зазначає, що надано належні та допустимі докази по справі, зокрема розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору.
28 лютого 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якій відповідач просила залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції доведеними та правильними.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банком не доведено тип кредитної картки отриманої відповідачем, та строк її дії, у зв`язку з чим неможливо установити розмір тіла по кредиту, розмір відсотків, обумовлений сторонами при укладенні договору, при цьому Правила надання банківських послуг «ПриватБанку» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, відтак такі вимоги є недоведеними.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 15 вересня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та виявила бажання оформити «дебетову особисту картку» (а.с.13-зворот).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
З ч.2 розділу ІІІ Постанови №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням платіжних засобів», зокрема, вбачається, що залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням електронних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми.
Дебетова платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку.
Дебетово-кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку, а якщо їх недостатньо або немає, то за рахунок наданого банком кредиту.
Кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.
Аналогічні норми були встановленіиі урозділу ІІІ Постанови №223 від 30 квітня 2010 року «Про здійснення операцій з використанням платіжних засобів», які були чинні на час підписання Анкети-Заяви та втратили чинність 12.11.2014 року.
З аналізу вищевказаного розділу вбачається, що дебетова картка - це різновид банківської платіжної картки, яка призначена для оплати, зокрема, товарів та послуг у тому числі з використанням електронних терміналів, отримання готівки, здійснення інших операцій, доступних у меню банкомата чи установі банку.
Кредитна карта банківська платіжна картка, призначена для здійснення операцій, розрахунки за якими здійснюються виключно за рахунок коштів, наданих банком клієнту в межах встановленого ліміту відповідно до умов кредитного договору.
Кредитна і дебетова картки це дві принципово різні види платіжних інструментів, кожний з який має власні особливості і характеристики.
Основна різниця вказаних видів платіжних карт полягає у джерелі фінансів. Кредитна картка відкривається для використання коштів, наданих банком. Дебетова - для використання особистих коштів.
З урахуванням вищевикладенного, колегія суддів доходить висновку, що у матеріалах справи взагалі відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що відповідачу позивачем надано саме кредитну картку та кредит, оскільки за Анкетою-заявою, підписаною відповідачем 15.09.2010 року,  ОСОБА_1  мала отримати дебетову картку, яка дозволяє використовувати кошти доступного залишку депозитного рахунку, на основі якого вона емітована, а відтак, в даному випадку не можна застосовувати норми, які регулюють правовідносини в сфері кредитування.
Слід зазначити, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на спростування вищевикладеного жодного доводу не містить, а посилання банку на те, що надана Банком виписка по картковому рахунку є належним доказом щодо заборгованості відповідача, яку суд першої інстанції належним чином не дослідив, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, позивачем на підтвердження заявлених до відповідача позовних вимог надано наступні докази:
-розрахунок заборгованості за договором №б/н від 15.09.2010 року станом на 30.09.2019 року, де початком операції за рахунками обліку заборгованості стоїть дата 11.11.2015 року (а.с. 4-6) та станом на 11.07.2022 року, де початком операції за рахунками обліку заборгованості стоїть дата 01.10.2019 року (а.с. 7-8);
-довідка між АТ КБ «Приватбанк» та  ОСОБА_1 згідно якої був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було видано картку № НОМЕР_1 , дата відкриття: 11.08.2015 року, термін дії: 08/19, тип картки: універсальна (а.с. 12);
-довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) (а.с.11);
-Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 15.09.2010(а.с.13, 13 зворот);
-Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.14);
-Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.15-40);
-Копія паспорту відповідача (а.с. 41)
-Виписка за договором №б/н за період 11.08.2015 - 13.07.2022 (а.с. 9).
Розрахунок заборгованості, який додано позивачем до позовної заяви не підтверджено жодним первинним документом. Крім того, не містять посилань на відомості, які б дали змогу ідентифікувати особу.
Як вбачається з доданої до позову Банком, Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 15.09.2010 року у ній відсутнє будь яке посилання на встановлення кредитного ліміту, наміру отримати кошти у кредит, а наявна лише відмітка про намір отримати дебітову особисту картку.
Тобто, в анкеті-заяві наявна відмітка про те, що ОСОБА_1 виявляє бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту карту, яка не є кредитною.
Крім цього, в Анкеті-заяві не має посилань на те, яку саме кредитну картку погодився оформити відповідач, не узгоджено кредитний ліміт за такою карткою, в анкеті-заяві відсутні умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені невиконання умов Договору.
Таким чином, досліджені судом, наведені вище докази на які посилається позивач і у позові і в апеляційній скарзі, не підтверджують того факту, що відповідач, підписавши Анкету-заяву від 15.09.2010 року б/н про оформлення їйдебетової особової картки, ще й засвідчила бажання про отримання нею кредитних коштів на умовах дії кредитних карт «Універсальна» та отримала кредитні кошти саме за цим Договором.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, виходячи з встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає, що позивачем недоведено належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами кредитного договору відповідно до підписаної сторонами 15.09.2010 рокуАнкети-Заяви про надання банківських послуг, в якій чітко зазначено бажання клієнта оформити на своє ім`я дебетову особисту картку.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини судового рішення в редакції даної постанови.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
  Апеляційну скаргу Бережної Наталії Миколаївни в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді