ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14632/22	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я 	
Провадження № 22-ц/817/470/23 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/14632/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2022 року (ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 27 березня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2022 року у справі №607/22858/21 збільшено розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_4 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.01.2020 року у справі №607/21815/19 та вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4500.00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду про збільшення розміру аліментів мотивоване тим, що суд врахував стан здоров`я неповнолітнього та можливість батька надавати допомогу в більшому розмірі, що підтверджується його перебуванням тривалий час в Республіці Італія, де середній заробіток становить 2300 Євро. Звертає увагу на те, що починаючи з 05.01.2022 року позивач перебуває в Україні та немає змоги виїжджати за кордон через введення в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану, а тому зазначає, що його матеріальне становище погіршилось.
У зв`язку з наведеним просив суд зменшити щомісячний розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 4500.00 грн. до 2500.00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 знаходиться на території України та не має змоги повернутися до Італії. В зв`язку із чим у позивача погіршилося матеріальне становище. Окрім того, на даний момент позивач працює на сезонній роботі в Україні на будівництві та отримує в місяць від 5000 до 7000 грн. Також в матеріалах справи є виписки ПАТ КБ «ПриватБанк», з яких вбачається, що аліменти сплачувати допомагає сестра позивача ОСОБА_6 .
На думку апелянта, вказані факти дають підстави для зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням суду на утримання неповнолітньої дитини.
З приводу відвідування платних занять англійської мови, ОСОБА_3 вказав, що це є додатковими витратами. Окрім того, відповідачка жодного разу не зверталася до позивача з приводу даних витрат.
У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
17.04.2023 на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_4 — адвоката Будза Т.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивований тим, що витрати на утримання дитини перевищують встановлений розмір прожиткового мінімуму, оскільки їх син навчається у школі, відвідує групу продовженого дня, гурток малювання та репетитора з англійської мови. Лише на шкільне харчування необхідно 1760.00 грн. в місяць. Також, в дитини погіршився стан здоров`я, - згідно медичного висновку від 15.02.2022 року він є особою з інвалідністю. Виявлена в дитини патологія нирок вимагає правильного харчування, санаторного лікування та відпочинку, а також регулярного медичного контролю, що потребує значних фінансових витрат. Окрім захворювання нирок, у дитини деформація грудної клітини та стоп, хвороба правого колінного суглоба, які також потребують коштів на лікування.
Середньомісячний розмір доходу відповідачки складає близько 6700.00 грн. Також з нею проживає мати – особа з інвалідністю першої групи, яка також знаходиться на її утриманні. Значна частина коштів йде на сплату за комунальні послуги.
Натомість, позивач, повернувшись в Україну, ухиляється від працевлаштування та на облік в Державному центрі зайнятості документи не подав. Окрім того, з часу ухвалення рішення суду про збільшення розміру аліментів, внаслідок інфляції, аліменти істотно знецінились. Тому, зменшений розмір аліментів не забезпечить дитину належним рівнем життя, необхідним для фізичного, духовного та соціального розвитку, буде суперечити її інтересам.
У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.01.2020 року по справі №607/21815/19 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.09.2019 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.227-229).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2022 року у справі №607/22858/21 збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на підставі вищевказаного рішення суду від 15.01.2020 року та ухвалено стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття (а.с.230-234).
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 14.04.2022 року у справі №607/22858/21 рішення суду від 11.02.2022 року залишено без змін (а.с.235-237).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2022 року у справі №607/22858/21 встановлено, що у шлюбі сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_8 , що підтверджується витягом із реєстру актів про народження виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Управління з демографічних питань міської ради Риму (від 2014 року, акт 00524, частина 2, серія В26).
Дитина проживає із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації з Держприкордонслужби №91-28478/0/15-22 від 04.10.2022 року, 05.01.2022 року ОСОБА_3 перетнув кордон України у напрямку в`їзд до України (а.с.14).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків станом на 21.10.2022 року інформація про доходи ОСОБА_3 за період першого та другого кварталів відсутня (а.с.27).
Відповідно до листа Надвірнянської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 19.01.2023 року за №56-18.1/25-23 ОСОБА_3 на обліку, як безробітний, не перебуває та не перебував (а.с.215).
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №318949927 від 27.12.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить:
- частина житлового будинку загальною площею 173.5 кв.м., по АДРЕСА_1 ;
- частина земельної ділянки прощею 0.0496 га кадастровий номер 6125281700:02:001:4633;
- 2/3 частини чотирьохкімнатної квартири загальною площею 61.5 кв.м. в АДРЕСА_2 ;
- 13/100 частини приміщення торгово комплексу в АДРЕСА_3 (а.с.170-171).
Згідно договору дарування від 15.02.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (обдаровані) слідує, що дарувальник передав безоплатно у власність обдарованим 13/100 частини приміщення торгово комплексу в АДРЕСА_3 (а.с.172).
Згідно довідки №2, виданої 04.10.2022 року ФОП ОСОБА_11 , ОСОБА_4 працювала у цього підприємця на основному місці роботи з 01.10.2020 року по 31.05.2022 року і її заробітна плата з січня 2022 року по травень 2022 року становила 6500.00 грн. в місяць (до вирахування податку з доходів та військового збору) (а.с.40).
Згідно довідки №11 виданої 18.11.2022 року ФОП ОСОБА_12 слідує, що ОСОБА_4 працює у цього підприємця на основному місці роботи і її заробітна плата в 2022 році в липні становила 3561.84 грн., в серпні – 6530 грн., у вересні – 6550 грн., у жовтні – 6700 грн. (до вирахування податку з доходів) (а.с.38-39).
Згідно медичного висновку №38 від 15.02.2022 року, виданого КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» слідує, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю віком до 18 років (а.с.41).
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 23.02.2022 року, виданого Управлінням соціального захисту населення Тернопільської РДА, ОСОБА_4 є опікуном дитини з інвалідністю (а.с.37).
Згідно довідки Тернопільської ЗОШ №14 ім.Б.Лепкого №85/02-12 від 23.11.2022 року ОСОБА_8 навчається в 3-В класі Тернопільської ЗОШ №14 ім.Б.Лепкого. Місячна оплата за харчування дитини становить 1760 грн. (а.с.33).
Також встановлено, що ОСОБА_8 відвідує додаткові уроки з англійської мови, за які відповідач 06.10.2022 року сплатила ОСОБА_13 225 грн, 18.10.2022 року – 600 грн. та 17.11.2022 року – 600 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.34-36).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Аналогічний висновок викладений у постановах КЦС у складі Верховного суду від 28.05.2021 у справі 715/2073/20, від 09.09.2021 у справі 554/3355/20.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки з 05.01.2022 року він перебуває в Україні та немає змоги виїжджати за кордон через введення в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану.
Як вбачається з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2022 року у справі №607/22858/21, з віком збільшилися потреби сина сторін ОСОБА_14 , який розпочав навчатися в школі, відвідувати додаткові платні заняття, потребував стаціонарного лікування, а також, враховуючи інфляційні процеси в державі, розмір аліментів, який стягується на утримання неповнолітнього, слід збільшити. Також, суд враховав майновий стан ОСОБА_3 , який працює (працював) за кордоном в Республіці Італія, тривалий час проводить за кордоном, його вік, те, що він є працездатним, відсутні відомості про поганий стан здоров`я, відсутність об`єктивних перешкод працевлаштування, чи реєстрації статусу безробітного, наявність батька пенсіонера, відсутність інших утриманців.
Апеляційний суд, розглядаючи справу про зменшення розміру аліментів, зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2022 року у справі №607/22858/21 не встановлено розмір доходів платника аліментів та вид його діяльності (працевлаштування), а лише зазначено, що ОСОБА_3 тривалий час перебуває за кордоном, в Республіці Італія.
При цьому, ОСОБА_3 , звертаючись із даним позовом, не зазначив та документально не підтвердив, на скільки його дохід зменшився за період від ухвалення рішення суду (11.02.2022 року) до станом на теперішній час (21.10.2022 року).
Також, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_3 належить на праві приватної власності частина житлового будинку загальною площею 173.5 кв.м., по АДРЕСА_1 , де вартість будинку становить 2000209.00 грн., що підтверджується висновком оцінювача ОСОБА_15 від 09.05.2022 року (а.с.179).
Таким чином, позивачем у цій справі не доведено, що його матеріальне становище значно погіршилось.
Суд першої інстанції правильно встановив, що син сторін ОСОБА_14 , продовжує навчатися в школі, відвідувати додаткові платні заняття, потребує стаціонарного лікування, а також, наявні значні інфляційні процеси в державі. Відповідач заробляє близько 6000.00 грн. в місяць. Доказів працевлаштування позивача немає, хоча він є працездатним, відсутні відомості про його поганий стан здоров`я, відсутність об`єктивних перешкод працевлаштування, чи реєстрації статусу безробітного, наявні батьки-пенсіонери, відсутні інші утриманці.
З огляду на викладене обґрунтованим є висновок місцевого суду про те, що менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання сина сторін та забезпечення його належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, у тому числі, зважаючи на доходи матері.
Доводи апелянта про те, що він знаходиться на території України та не має змоги повернутися до Італії не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини.
Твердження апелянта про те, що він на даний момент працює на сезонній роботі в Україні на будівництві та отримує в місяць від 5000 до 7000 грн., спростовується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків щодо інформації про доходи ОСОБА_3 .
Посилання апелянта про те, що відвідування платних занять англійської мови є додатковими витратами, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вказана обставина була предметом розгляду справи №607/22858/21 про збільшення розміру аліментів.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2022 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 24 квітня 2023 року.

Головуючий 
Судді