ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/4922/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого - судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                         Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
  
за участю секретаря судового засідання Давіденко Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Запорізької митниці
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року (суддя Сіпака А.В., м. Запоріжжя) у справі № 280/4922/21
за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат»  
до Запорізької митниці  
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:
У червні 2021 року підприємство з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (далі позивач) звернулось до суду із позовом до Запорізької митниці  (далі відповідач або скаржник), у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.05.2021 № 0000221903, згідно якого позивачу збільшено суму грошових зобов`язань за платежем мито на товар у сумі 164404,62 грн. та штрафних санкцій 82202,31 грн.; 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.05.2021 № 0000231903, згідно якого позивачу збільшено суму грошових зобов`язань за платежем податок на додану вартість у сумі 32880,93 грн. та штрафних санкцій 6576,19 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Дніпровської митниці Держмитслужби від 28.05.2021 № 00000221903 в частині визначення податкового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України у розмірі 164 255,01 грн. та суми штрафної (фінансової) санкції у розмірі 82 202,31 грн.;
- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Дніпровської митниці Держмитслужби від 28.05.2021 № 00000231903 в частині визначення податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання у розмірі 32 851,01 грн. та суми штрафної (фінансової) санкції у розмірі 6 576,19 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірні рішення відповідача є протиправними в частині.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі №280/4922/21 апеляційну скаргу Запорізької митниці задоволено частково. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі №280/4922/21 змінено, викладено абзац п`ятий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці на користь Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» судовий збір в розмірі 4288,26 грн (чотири тисячі двісті вісімдесят вісім грн 26 коп.)». 
В решті рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 у справі №280/4922/21 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2022 року касаційну скаргу Запорізької митниці задоволено частково: 
- постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2022 року скасовано;
- справу №280/4922/21 направлено до Третього апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.
Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовано, зокрема тим, що у зв`язку з отриманням інформації (документів) від уповноважених митних органів Королівства Швеції та Словацької республіки, відповідачем під час перевірки підстав для звільнення від оподаткування встановлено неправомірність зазначених підстав для застосування преференційного режиму до товарів № 1, №22, № 23, № 31, № 32, № 33, № 34 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 29.10.2018 № UA112100/2018/000957, товарів: № 4, № 37, № 47, № 55 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 03.12.2018 № UА112100/2018/001042, товарів № 6, № 7 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 22.12.2018 № UA112100/2018/001143, товару № 1 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 18.01.2019 № UA112100/2019/000083. Скаржник вказує, що у спірному випадку наявне формальне подання сертифікатів EUR.1, а під час попередніх перевірок контролюючим органом вже були виявлені аналогічні випадки не підтвердження преференційного режиму. Відтак, позивач мав можливість уникнути порушень законодавства, однак умисно цього не зробив, що свідчить про наявність вини позивача, адже останній вчинив дії, які слід характеризувати як нерозумні, недобросовісні, необачні. Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги в частині нарахування штрафних санкцій за порушення правильності класифікації згідно УКТ ЗЕД товарів за МД від 18.12.2018 № UA112100/2018/001133. Звертає увагу, що в розрахунках до спірних рішень відповідачем допущено технічну помилку та зазначено підставою для застосування штрафних санкцій п.123.2 замість п.123.3 ст. 123 ПК України, однак це не впливає на правильність визначення митницею повторності порушення.  Вважає, що суд першої інстанції хибно визначив суму судового збору, стягнутого з митниці, адже сума судового збору, яка підлягала сплаті під час подання позивачем позову, складає 4290,96 грн.
З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову повністю.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався, відзив на апеляційну скаргу відповідача до суду не подав.
В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив, підтримавши висновки суду першої інстанції. 
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що з 10.03.2021 по 20.04.2021 на підприємстві з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства Запорізький залізорудний комбінат проводилась документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог законодавства України з питань митної справи за період з 11.03.2018 по 09.03.2021.
Під час перевірки було встановлено, що за період з 11.03.2018 по 09.03.2021, під час митного оформлення ПрАТ «ЗЗРК» були надані (отримані) пільги за кодом 410 «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС [Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони]» та згідно доповнення від 13.05.08 № 14/640-ЕП до листа Управління митно-тарифного регулювання від 12.05.08 № 14/625-ЕП «Перелік країн, яким Україною надається режим найбільшого сприяння (застосовуються пільгові ставки Митного тарифу України)» за 123 митними деклараціями.
При перевірці митних декларацій типу ІМ 40 ДЕ, від 29.10.2018 № UA112100/2018/000957, від 03.12.2018 № UA112100/2018/001042, від 22.12.2018 №UA112100/2018/001143, від 18.01.2019 № UA112100/2019/000083 встановлено, що митне оформлення товарів здійснювалось із застосуванням пільги з мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання згідно з наданими до митного оформлення документами для підтвердження заявленого преференційного режиму: сертифікати з перевезення товару EUR.1 від 20.08.2018 № А 2220635, від 15.11.2018 № А 2220639, декларація про походження від 18.12.2018 № 428232.
ПрАТ «ЗЗРК» для підтвердження заявленого преференційного режиму для товарів № 1, №22, № 23, № 31, № 32, № 33, № 34 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 29.10.2018 № UA112100/2018/000957, товарів: № 4, № 37, № 47, № 55 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 03.12.2018 № UА112100/2018/001042, товарів № 6, № 7 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 22.12.2018 № UA112100/2018/001143 та товару за МД типу ІМ 40 ДЕ від 18.01.2019 № UA112100/2019/000083, надано сертифікати з перевезення товару EUR.1 від 20.08.2018 № А 2220635, від 15.11.2018 № А 2220639 та декларацію про походження від 18.12.2018 № 428232.
За результатом перевірки встановлено, що митне оформлення товарів було здійснено із застосуванням режиму вільної торгівлі в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII.
Запорізькою митницею ДФС відповідно до ст.ст. 32, 33 Протоколу 1 до Угоди та у порядку, визначеному наказом Державної митної служби України від 13.09.2010 №1050 «Про затвердження Порядку направлення до Держмитслужби звернень митних органів щодо проведення перевірки сертифікатів про походження товару», з метою перевірки автентичності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та набуття статусу преференційного походження товарів в рамках Угоди, було направлено запит до Державної фіскальної служби України для подальшого направлення митним органам Королівства Швеція (лист від 04.03.2019 № 420/8/08-70-19-02).
Державною митною службою України листом від 07.05.2020 № 16-3/16-01/7.5/1189 надіслано до Дніпровської митниці Держмитслужби відповідь уповноваженого органу Королівства Швеція від 12.03.2020 № TV-2019-11631 з результатами перевірки сертифікатів EUR.1.
У відповіді Уповноваженого органу Королівства Швеція від 12.03.2020 № TV-2019-11631 було зазначено, що статус походження товарів, зазначених в доказах, що досліджуються та оцінюються, неможливо визначити, і він не відповідає вимогам щодо походження товарів, наведених в Протоколі 1 до Договору про співпрацю між ЄС, з одного боку, та Україною, з іншого боку, таким чином, до них не може застосовуватись преференційний режим.
Також відповідно до ст. 15 Доповнення І до Регіональної Конвенції «Про пан-євро- середземноморські преференційні правила походження» ПрАТ «ЗЗРК» для підтвердження заявленого преференційного режиму для товару № 1 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 18.01.2019 № UA112100/2019/000083, надано декларацію про походження від 18.12.2018 № 428232, видану уповноваженим митним органом Словацької Республіки, відповідно до вимог ст. 21 Доповнення І Конвенції.
Запорізькою митницею ДФС відповідно до .ст. 32, 33 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною та країнами ЄС та у порядку, встановленому наказом ДМСУ № 1050, було направлено запит до Державної фіскальної служби України для подальшого направлення митним органам Словаччини (лист від 23.01.2019 № 144/8/08-70-19-02) щодо перевірки автентичності декларації про походження (декларації інвойс), складеної експортером «MINERFIN a.s.» на інвойсі від 18.12.2018 №428232 на товар «пружина d=30, Da=230, Lo=415, номер деталі - 25661» та встановлення статусу походження товару, вказаного в ньому, в рамках Угоди.
Державною митною службою України листом від 16.10.2020 № 15/15-03-01/7.5/161 надіслано до Дніпровської митниці Держмитслужби відповідь уповноваженого органу Словаччини від 09.09.2020 № 415628/2020-2000102/289Не з результатами перевірки зазначеної декларації інвойс.
Уповноважений орган Словаччини у своєму листі від 09.09.2020 № 415628/2020-2000102/289Не повідомив, що декларація за комерційним рахунком була видана компанією MINERFIN a.s., Братислава, Словацька Республіка. Оскільки експортер товару, вказаний у зазначеному вище комерційному рахунку, був не в змозі надати відповідні документи, що підтверджують статус походження товарів, товари не можуть вважатись товарами із походженням в державах-учасницях відповідно до Протоколу І до Договору про співпрацю між ЄС, Європейською спілкою з атомної енергії і державами-учасницями, з одного боку, та Україною, з іншого боку, таким чином, товари, про які йдеться, не мають походження з держав-учасників ЄС. Перевірений комерційний рахунок не відповідає вимогам щодо точності.
За результатами документальної невиїзної перевірки складено акт від 06.05.2021 № 0011/21/7.5-19/0000191218, згідно висновків якого встановлено наступні порушення:
- основних правил інтерпретації класифікації товарів, зокрема № № 1 та 6, Приміток та Загальних положень до групи 85, затвердженої Законом України «Про митний тариф України», Пояснень до товарної позиції 8536 УКТ ЗЕД, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 09 червня 2015 року №401 «Про затвердження Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності» (у редакції, що діяла на час митного оформлення), статті 16 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони» від 27 червня 2014 року, статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро- середземноморські преференційні правила походження ратифікованої Законом України від 08 листопада 2017 року № 2187-УІІІ, вимог частини 1 статті 69, пунктів 1, 4 частини 1 статті 266, частини 1 статті 281, пункту 1 частини І статті 289 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за період з 11.03.2018 по 09.03.2021 на загальну суму 164409,78 грн.;
- основних правил інтерпретації класифікації товарів, зокрема № № 1 та 6, Приміток та Загальних положень до групи 85, затвердженої Законом України «Про митний тариф України», Пояснень до товарної позиції 8536 УКТ ЗЕД, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 09 червня 2015 року №401 «Про затвердження Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності» (у редакції, що діяла на час митного оформлення), статті 16 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони» від 27 червня 2014 року, статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро- середземноморські преференційні правила походження ратифікованої Законом України від 08 листопада 2017 року № 2187-УІІІ, вимог частини 1 статті 69, пунктів 1, 4 частини 1 статті 266, частини 1 статті 281, пункту 1 частини І статті 289 Митного кодексу України, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за період з 11.03.2018 по 09.03.2021 на загальну суму 32881,95 грн.
На підставі акту документальної невиїзної перевірки митницею винесені податкові повідомлення-рішення:
- № 00000221903 від 28.05.2021 за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання (вид 020) на суму 246606,93 грн.: 164404,62 грн. - за податковим зобов`язанням, 82202,31 грн. - за штрафними санкціями;
-№ 00000231903 від 28.05.2021 за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім ставки 7 %) (вид 028) на суму 39457,12 грн.: 32880,93 грн. - за податковим зобов`язанням, 6576,19 грн. - за штрафними санкціями.
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями рішеннями позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що товар, митне оформлення якого здійснено за митними деклараціями від 29.10.2018 № UA112100/2018/000957, від 03.12.2018 № UА112100/2018/001042, від 22.12.2018 № UA112100/2018/001143, від 18.01.2019 № UA112100/2019/000083, на підставі сертифікатів EUR.1 від 20.08.2018 року № А 2220635, від 15.11.2018 № А 2220639 та декларації про походження від 18.12.2018 № 428232, є таким, що походить з ЄС та має преференційне походження ЄС для надання режиму вільної торгівлі в рамках Угоди, а тому пільги надані (отримані) позивачем правомірно, з дотриманням вимог Протоколу 1 Угоди, а надані позивачем сертифікати про походження товарів та декларація про походження, містить повну та достовірну інформацію щодо задекларованих товарів, будь-які розбіжності у документах про країни походження товарів відсутні, тобто позивачем підтверджено країни походження задекларованого за оскаржуваними митними деклараціями товару у відповідності до вимог статей 43,44,335 МК України. Водночас, суд першої інстанції встановив, що документів та відомостей стосовно підтвердження правильності класифікації товару за кодом згідно УКТ ЗЕД 9032900000 ПрАТ «ЗЗРК» до перевірки не надавались, як і не надавались до суду на спростування доводів відповідача. Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та розрахунків до них відповідачем в якості підстав для застосування штрафних санкцій вказано норми п. 123.2 ст. 123 ПК України, яка передбачає накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи. Відтак, суд дійшов висновку, що підстави для застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування відсутні у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. З цих підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується із висновками суду першої інстанції, та, з огляду на доводи апеляційної скарги, наступне.
Відповідно до вимог ч.2   ст.19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до частини першої статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року ратифіковано Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (Угода про асоціацію з ЄС).
Статтею 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол І, до цієї Угоди).
Частиною 1 статті 2 розділу 2 Протоколу І встановлено, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:
1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;
2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Відповідно до частини 1 статті 16 розділу 5 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
1. Сертифікат з перевезення товару EUR.1;
2. У випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.
Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу 5 «Підтвердження походження» Протоколу 1, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.
Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Статтею 33 Протоколу І регулюються питання щодо перевірки підтверджень походження. Так, пунктом 1 цієї статті встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу І).
Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І).
Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу І).
Відповідно до частини першої статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання (п.4); в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України (п.5).
Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Апеляційний суд зазначає, що Угодою про асоціацію між СС та Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з одного боку, та Україною з іншого боку та, зокрема, Протоколом І до цієї угоди передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару.
У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.
Апеляційним судом встановлено, що відповідно до ст. 16 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони» від 27 червня 2014 року ПрАТ «ЗЗРК» для підтвердження заявленого преференційного режиму для товарів № 1, №22, № 23, № 31, № 32, № 33, № 34 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 29.10.2018 № UA112100/2018/000957, товарів: № 4, № 37, № 47, № 55 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 03.12.2018 № UА112100/2018/001042, товарів № 6, № 7 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 22.12.2018 № UA112100/2018/001143, надано сертифікати з перевезення товару EUR.1 від 20.08.2018 № А 2220635, від 15.11.2018 № А 2220639.
Водночас, зі змісту матеріалів справи вбачається, що Запорізькою митницею ДФС відповідно до ст.ст. 32, 33 Протоколу 1 до Угоди та у порядку, визначеному наказом Державної митної служби України від 13.09.2010 №1050 «Про затвердження Порядку направлення до Держмитслужби звернень митних органів щодо проведення перевірки сертифікатів про походження товару», з метою перевірки автентичності вищезазначених сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та набуття статусу преференційного походження товарів в рамках Угоди, було направлено запит до Державної фіскальної служби України для подальшого направлення митним органам Королівства Швеція (лист від 04.03.2019 № 420/8/08-70-19-02).
Державною митною службою України листом від 07.05.2020 № 16-3/16-01/7.5/1189 надіслано до Дніпровської митниці Держмитслужби відповідь уповноваженого органу Королівства Швеція від 12.03.2020 № TV-2019-11631 з результатами перевірки сертифікатів EUR.1.
У відповіді Уповноваженого органу Королівства Швеція від 12.03.2020 № TV-2019-11631 було зазначено, що статус походження товарів, зазначених в доказах, що досліджуються та оцінюються, неможливо визначити, і він не відповідає вимогам щодо походження товарів, наведених в Протоколі 1 до Договору про співпрацю між ЄС, з одного боку, та Україною, з іншого боку, таким чином, до них не може застосовуватись преференційний режим.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що компанія-експортер товару Sandvik Mining&Construction Finland Corp отримала сертифікати EUR.1 № А 2220635,  № А 2220639, а в ході перевірки документально не змогла підтвердити походження вказаних товарів. 
Відтак, ці сертифікати EUR.1 від 20.08.2018 № А 2220635, від 15.11.2018 № А 2220639 не пройшли перевірку і не можуть застосовуватися для отримання товарами преференційного режиму.
Крім того, відповідно до ст. 15 Доповнення І до Регіональної Конвенції «Про пан-євро- середземноморські преференційні правила походження» ПрАТ «ЗЗРК» для підтвердження заявленого преференційного режиму для товару № 1 за МД типу ІМ 40 ДЕ від 18.01.2019 № UA112100/2019/000083, надано декларацію про походження від 18.12.2018 № 428232, видану уповноваженим митним органом Словацької Республіки, відповідно до вимог ст. 21 Доповнення І Конвенції. 
Запорізькою митницею ДФС відповідно до .ст. 32, 33 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною та країнами ЄС та у порядку, встановленому наказом ДМСУ № 1050, було направлено запит до Державної фіскальної служби України для подальшого направлення митним органам Словаччини (лист від 23.01.2019 № 144/8/08-70-19-02) щодо перевірки автентичності декларації про походження (декларації інвойс), складеної експортером «MINERFIN a.s.» на інвойсі від 18.12.2018 №428232 на товар «пружина d=30, Da=230, Lo=415, номер деталі - 25661» та встановлення статусу походження товару, вказаного в ньому, в рамках Угоди.
Державною митною службою України листом від 16.10.2020 № 15/15-03-01/7.5/161 надіслано до Дніпровської митниці Держмитслужби відповідь уповноваженого органу Словаччини від 09.09.2020 № 415628/2020-2000102/289Не.
Уповноважений орган Словаччини у своєму листі від 09.09.2020 № 415628/2020-2000102/289Не повідомив, що експортер «MINERFIN a.s.» не зміг пред`явити належних документів, що підтверджували б статус походження товару. Тобто, зазначений у декларації інвойс, не підлягає преференційному режиму оподаткування та не має статусу преференційного походження в рамках Угоди.
Відтак, оскільки з відповіді Уповноваженого органу Словаччини вбачається неможливість компанією-експортером «MINERFIN a.s.» пред`явити належних документів, що підтверджували б статус походження товару пружина d=30, Da=230, Lo=415, номер деталі – 25661, колегія суддів дійшла висновку, що декларація про походження від 18.12.2018 № 428232 не може застосовуватися для отримання товаром пружина d=30, Da=230, Lo=415, номер деталі – 25661 преференційного режиму.
Колегія суддів звертає увагу, що за змістом пунктів 1, 2 статті 33 Протоколу І подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. 
З цих підстав, апеляційний суд вважає, що зазначення позивачем відомостей про характеристики товарів (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав (митні органи Королівства Швеція та Словацької республіки відповідно), призвело до безпідставного застосування преференційних ставок ввізного мита, а тому податкове повідомлення-рішення Дніпровської митниці Держмитслужби від 28.05.2021 № 00000221903 в частині визначення податкового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України у розмірі 164 255,01 грн. та № 00000231903 в частині визначення податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання у розмірі 32 851,01 грн. 
Стосовно нарахування штрафних санкцій згідно п.123.3 ст.123 ПК України.
Згідно п.123.1 ст.123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -
тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Приписами п.123.2 ст.123 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Приписами п.123.3 ст.123 ПК України визначено, що передбачені пунктом 123.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Отже, колегія суддів звертає увагу, що застосування штрафних санкцій відповідно до приписів п.123.3 ст.123 ПК України можливе за наявності вчинення платником податків умисно діянь, передбачених п.123.1 ст.123 ПК України, а також в подальшому вчинення цих діянь повторно протягом 1095 календарних днів.
Апеляційним судом встановлено, що застосування 50 % штрафних санкцій обґрунтовано відповідачем існуванням аналогічних випадків не підтвердження преференційного режиму, які були встановлені під час проведення інших перевірок, за результатами яких складено акти від 06.05.2019 № 253/08-01-14-12/00191218 та від 24.09.2020 № 0027/20/7.5-19/00191218, за наслідками яких були донараховані податкові зобов`язання (а.с. 130 т. 1).
Відповідно до п. 111.4. ст. 111 ПКУ, особа вважається такою, що вчинила правопорушення повторно, якщо вона була притягнута до відповідальності у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно положенням ст. 112 ПКУ,  умовами, за яких платник податків може бути притягнутий до відповідальності, є доведення, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що порушення митних митного законодавства відбулося повторно. Так, під час проведення попередніх документальних перевірок були встановлені аналогічні випадки не підтвердження преференційного режиму, в тому числі стосовно тих самих експортерів, за тим самим контрактом.
Отже, колегія суддів вважає, що на дотримання вимог п. 112.2 ст. 112 ПКУ відповідач довів, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства є недостатніми, оскільки вчиняючи  дії з митного оформлення за вищевказаними митними деклараціями позивач діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій згідно п.123.3 ст.123 ПК України за податковим повідомленням-рішенням Дніпровської митниці Держмитслужби від 28.05.2021 № 00000221903 в частині визначення суми штрафної (фінансової) санкції у розмірі 82 202,31 грн. та податковим повідомленням-рішенням Дніпровської митниці Держмитслужби від 28.05.2021 № 00000231903 в частині визначення суми штрафної (фінансової) санкції у розмірі 6 570,20 грн.
Апеляційним судом встановлено, що митною декларацією від 18.12.2018 
№ UA112100/2018/001133 позивачем здійснено митне оформлення подібного товару: товар № 82 «Датчики тиску: TORO-400E 04900546 - 4шт., масла 04900547 - 1шт., 04705004 3 шт., 08000899 - 1шт. Датчик 04900623 - 1шт., датчик рівня масла 04900600 - 1шт. Частини систем контролю за тиском та рівнем мастила у гідросистемах та їх компонентах на шахтному обладнанні, яке використовується для власних виробничих потреб невійськового призначення. Датчики надійшли без візуальних покажчиків, вони знімають показники тиску та рівня, відповідно і передають їх до вимірювальних приладів - манометрів та рівнеметрів, відповідно».
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що Дніпровською митницею Держмитслужби прийнято рішення про визначення коду товару від 05.03.2020 № KT-UA110000-0047-2020 стосовно товару 
№ 5 - 1.Датчик 55023723 - 1шт., датчик 55023724 - 1шт., датчик тиску 08000899 - 1шт., датчик тиску 56001771 - 1шт. Датчики тиску являють собою частини приладів для автоматичного регулювання, мають чутливий до тиску елемент, який реагує на зміни тиску. Встановлюються в гідросистемі шахтного обладнання. Використовуються для власних виробничих потреб, невійськового призначення. Заявленого до митного оформлення за кодом 9032900000 згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита повна 0 %, пільгова 0%).
Вищевказаним рішенням встановлено код 8536411090 згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита повна 5 %, пільгова 5 %) для товару «Товар з комерційною назвою «Датчик тиску», номер деталі 08000899 - 1шт. Являє собою реле тиску (маркування на упаковці «Pressure switch») напругою 24 В, силою струму 0.5 А. Має чутливий до тиску елемент, який реагує на зміни тиску. Встановлюється в гідросистемі шахтного обладнання.».
В свою чергу, рішення про визначення коду товару від 05.03.2020 № KT-UA110000-0047-2020 є чинним та матеріали справи не містять доказів його оскарження.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД.
Відповідно до розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій за платежем податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання розмір податкового зобов`язання за МД від 18.12.2018 № UA112100/2018/001133 становить 29,92 грн. та штрафних санкцій на суму 5,98 грн.
Відповідно до податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання розмір податкового зобов`язання за МД від 18.12.2018 № UA112100/2018/001133 становить 149,61 грн. та штрафних санкцій на суму 74,81 грн.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 28.05.2021 № 00000221903 в частині визначення податкового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України у розмірі 149,61 грн. та податкове повідомлення-рішення від 28.05.2021 № 00000231903 в частині визначення податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання у розмірі 29,92 грн., є правомірними.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись статтями   317,   321,   322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі № 280/4922/21 – скасувати.
В позові  відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складений 06.04.2023 р.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко