ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/12508/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Служби безпеки України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року (суддя – Кадникова Г.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправно, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України  щодо: не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 25.05.2016 до 01.03.2019; несплати позивачу в повному обсязі трьох матеріальних допомог за період з 2019 року по 2021 рік, на оздоровлення; несплати позивачу трьох матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за період з 2019 року по 2021 рік;
- зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу суми грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка дорівнює сумі в розмірі 168  660, 90 грн.; здійснити виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 25.05.2016 до 01.03.2019; виплатити позивачу в повному обсязі три матеріальні допомоги на оздоровлення за період з 2019 року по 2021 pік (включно); виплатити позивачу в повному обсязі три матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 2019 року по 2021 рік. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.05.2016 до 01.03.2019. Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» яка дорівнює сумі в розмірі 168  660, 90 грн. Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.05.2016 до 01.03.2019. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Служба безпеки України подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач не набув права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, оскільки до спірних правовідносин застосовується саме наявність календарної вислуги років, яка повинна становити не менше 10 років.
При цьому зазначено, що відповідачем не порушено норми діючого законодавства в частині виплати індексації грошового забезпечення позивачу.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу з 25.05.2016 до 25.05.2021,  має статус учасника бойових дій.
Наказом №50-ОС/ДСК від 20.05.2021 майстер-сержанта ОСОБА_1 , звільнено з військової служби СБУ за п.п. «а» пункту 61 та підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас СБУ, з 25.05.2021. Станом на 25.05.2021 календарна вислуга служби складає 09 років 06 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні складає 07 років 03 місяці 25 днів. Вказане підтверджується довідкою від 09.07.2021 №55/18-6837 виданою Управлінням СБУ у Дніпропетровській області.
Згідно Довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 28.05.2021 №21/2/2-703, ОСОБА_1 за період з травня 2020 по квітень 2021 року включно (за 365 календарних (робочих) днів) нараховане грошове забезпечення у розмірі 418500,10грн., в тому числі:  травень 2020р. – 28'778,40грн.; червень 2020р. – 28'778,40грн.; липень 2020р. – 28'778,40грн.; серпень 2020р. – 28'778,40грн.; вересень 2020р. – 46'556,90грн.; жовтень 2020р. – 31'948,40грн.; листопад 2020р. – 30'236,60грн.; грудень 2020р. – 57'251,10грн.; січень 2021р. – 47'286,00грн.; лютий 2021р. – 29'507,50грн.; березень 2021р. – 30'300,00грн.; квітень 2021р. – 30'300,00грн.
25.06.2021 представником позивача надіслано адвокатський запит до ВЧ НОМЕР_1 СБУ, до ГУ СБУ у м. Києві та Київській області та до Центрального управління СБУ про надання вичерпної інформації щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.05.2016 по 25.05.2021; інформації про причину відмови в сплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків від місячного грошового забезпечення та просив здійснити сплату невиплаченої суми грошової допомоги для оздоровлення.
29.06.2021 листом №51/17/М-718/24 СБУ надано відповідь на адвокатський запит, відповідно до якої зазначено, що календарна вислуга років на момент звільнення ОСОБА_1 становила менше 10 років. ГУ СБУ у м. Києві та Київській області повернула адвокатський запит на адресу позивача із рекомендацією про звернення до Управління роботи з особовим складом СБУ ( АДРЕСА_1 ) для встановлення приналежності до органів СБУ.
01.07.2021 листом фінансово-економічного управлінням СБУ від №21/3/1-М-61-М-62/5 надано відповідь на адвокатський запит та зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям за період з 2016 року по 2018 рік у СБУ не було можливості. Індексація грошових доходів нарахована та виплачена ОСОБА_1 за період з 01.03.2019 по 25.05.2021 в сумі 6'196грн. 99коп. Також повідомляється, що допомога для оздоровлення військовослужбовцям за період з 2019 року по 2021 рік виплачувалась у розмірі грошового забезпечення з урахуванням премії у розмірі 10% посадового окладу відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, календарна вислуга років ОСОБА_1 станом на 25.05.2021 (на день звільнення з військової служби) складала 09 років 06 місяців 15 днів. З огляду на наведене, при звільненні з військової служби, ОСОБА_1 не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки вислуга років на його день звільнення становила менше 10 років.
Згідно з довідками від 01.07.2021 №21/2/2-850, від 02.11.2021 №21/2/-1400 виданими фінансово-економічним управлінням СБУ, ОСОБА_1 за період проходження військової служби в Центральному управлінні СБУ з 01.03.2019 по 25.05.2021 нарахована та виплачена індексація грошових доходів в сумі 6'196грн. 99коп.
Відповідно до довідки від 02.11.2021 №21/2/2-1400 виданою фінансово-економічним управлінням СБУ, ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 11.04.2019 по 25.05.2021 нарахована та виплачена індексація грошових доходів в повному обсязі.
Допомога для оздоровлення нарахована та виплачена з урахуванням обов`язкових податків та зборів: за 2019 рік нараховано 15'624грн. 50коп., виплачено - 15'390грн. 13коп.; за 2020 рік нараховано 15'876грн. 50коп., виплачено - 15'638грн. 35коп.; за 2021 рік нараховано 15'876грн. 50коп., виплачено - 15'638грн. 35коп.
Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань нарахована та виплачена з урахуванням обов`язкових податків та зборів: за 2019 рік нараховано 792грн. 50коп., виплачено – 780грн. 61коп.; за 2020 рік нараховано 1'902грн. 00коп., виплачено - 1'873грн. 47коп.; за 2021 рік нараховано 1'902грн. 00коп.., виплачено - 1'873грн. 47коп.
Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною, тому звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що порушене право позивача на отримання грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та індексації грошового забезпечення за період з 25.05.2016 до 01.03.2019 має бути відновленим.
Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо виплати одноразової грошової допомоги, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII)  передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. 
Так, згідно із абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Аналогічна правова норма міститься в пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (надалі - Порядок № 393).
У розумінні вказаних правових норм слідує, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». 
При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».
Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Отже, правовими нормами Порядку № 393 та Закону № 2011 законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.
Наведена правова позиція вже була викладена Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 по справі №806/2104/17, у постанові від 24.11.2020 по справі №822/3008/17.
Матеріалами справи підтверджується, що вислуга років на час звільнення позивача складає: у календарному обчисленні становить: календарна 09 років 06 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні складає 07 років 03 місяці 25 днів, відтак, загальна вислуга років  з урахуванням пільгової 16 років 10 місяців 10 днів, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана. 
Оскільки інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні, відповідно позивач має право на таку виплату.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про протиправність відмови відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.
Щодо виплати індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ (далі – Закон № 1282-ХІІ) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст. 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до ст. 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-ХІІ  у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. 
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок №1078).
Згідно із пунктом 1-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. 
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
З викладеного вище виходить, що  індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. 
Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. 
Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації, посилання на відсутність фінансування у відповідача є необґрунтованою.
В рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2004 від 17.03.2004 по справі № 1-13/2004 зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України (254к/96-ВР) відокремлює  певні  категорії громадян України, що потребують додаткових  гарантій  соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України (254к/96-ВР) перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань  виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 N 8-рп/99 (v008p710-99) у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії  громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.07.2019  у справі № 240/4911/18, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, від 21.11.2019 у справі № 815/5547/17, від 05.02.2020 по справі № 825/565/17.
Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
При цьому, відповідачем не надано доказів проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 25.05.2016 по 01.03.2019.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 25.05.2016 по 01.03.2019 є протиправною, у зв`язку з чим, порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання СБУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що з грудня 2018 року позивачу виплачується індексація грошового забезпечення, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження цього, відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції переглядалось судом апеляційної інстанції виключно в межах апеляційної скарги, тобто в частині задоволених судом першої інстанції позовних вимог.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров