Номер провадження: 22-ц/813/1478/23 
Справа № 504/1033/19
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

       головуючого                        Сегеди С.М.,
       суддів:                        Драгомерецького М.М.,
                                               Дришлюка А.І.,
       за участю секретаря                Хухрова С.В.,
               
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи,апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.03.2021 року, ухваленого під головуванням судді Вінської Н. В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб – ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, 

                                        встановив:

21.03.2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, та уточнивши позов, просило звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки SME508/003/2008, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Заботкіною Т.Ю. та зареєстрований в реєстрі під номером 142, а саме: земельну ділянку, площею 0,100 га, кадастровий номер 5122786400:02:001:0148 та житловий будинок, загальною площею 357,9 кв.м., житловою площею 83,0 кв.м., що розташовані за адресою:      АДРЕСА_1  та належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішення суду, серія та номер:№2-2974/10 виданий 30.07.2010, видавник: Суворовський районний суд міста Одеси, реєстраційний номер майна 1010233651227, дата внесення запису про право власності 23.08.2016 р., шляхом продажу цього майна на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче за звичайні ринкові ціни з метою задоволення вимог «ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №СМ-SМЕ508/003/2008 від 31.01.2008р. в загальному розмірі 1 754 603,64 грн.
Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що  31.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (далі – ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір SME508/003/2008. В забезпечення належного виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого у заставу позивачу було передано земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, а саме 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за договором іпотеки. 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх кредитних зобов`язань, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області у справі №2-231/11 з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 1 754 603,64 грн. 
У ході проведення представником позивача дій щодо примусового стягнення заборгованості, стало відомо, що на підставі рішення Суворовського районного суду №2-2974/10 від 30.07.2010 року, право власності на вищезазначене іпотечне майно зареєстровано по 1/2 частині за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
У зв`язку з цим, а також враховуючи, що на теперішній час рішення суду від 26.11.2010 року не виконано, позивач зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виступають у якості заставодавців перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а тому просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.03.2021 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторінг Україна» відмовлено (т.12, а.с.103-104). 

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ставить питання про скасування рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.03.2021 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.2, а.с.106-112).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвокат Бабійчук І.В. просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.03.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. 

Вирішуючи питання про слухання справи у відсутність її учасників, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 21.06.2023 року, на 16.00 годин, у тому числі відповідач ОСОБА_2 та третя особа – ОСОБА_3 , в порядку ч. 1 ст. 131 ЦПК України, оскільки за зареєстрованим місцем свого проживання, відсутні (т.2, а.с. 199-208, 214). 
У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.
На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а тому дана постанова прийнята 21.06.2023 року, а датована у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді Сегеди С.М. 03.07.2023 року на навчанні НШСУ в онлайн-режимі, через платформу «Zооm», 04.07.2023 року.
Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше ніж півтора року (т.2, а.с. 139), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що жоден із учасників справи не позбавлені можливості прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції за межами приміщення суду, в порядку, передбаченому ст. 212 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №СМ-SМЕ508/003/2008, відповідно до умов якого банк надав кредит у сумі 200 000,00 доларів США, а остання зобов`язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у строк та на умовах, визначених кредитним договором, а саме до 31.01.2018 року (т.1 а.с.7-17).
Відповідно до п. 1.9 вказаного кредитного договору сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині.
При цьому, за змістом п.1.9.1 кредитного договору сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги.

Крім того, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 31.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки (майнової поруки), за умовами якого остання передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,100 га та житловий будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.18-27).
У пункті 2.1 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії.

В подальшому, а саме 26.11.2010 року, між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, що забезпечені іпотекою/заставою, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги у тому числі і до ОСОБА_3 (т.1, а.с. 29-35). 

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.06.2011 року у справі №2-231/11, солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором СМ-SМЕ508/003/2008 у розмірі 1 754 603,64 грн. Рішення набрало законної сили 11.10.2011 року (т.1 а.с.36-41). Цим же рішенням було встановлено, що 25.06.2009 року на адресу відповідачів було направлено письмову претензію про погашення боргу, яка була залишена без відповіді та задоволення.
За змістом положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із відповіді в.о. начальника Першого Суворовського ВДВС Шенгелая М.А. вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-231/11 завершено, однак на депозитний рахунок відділу коштів для погашення заборгованості не надходило (т.2, а.с.92).
Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки позивач був зобов`язаний предёявити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, направлення ним вимоги про дострокове повернення кредиту протягом трьох років, тобто до 25.07.2012 року.
Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом у березні 2019 року, то ним пропущений         строк позовної давності.

При цьому суд першої інстанції, з посиланням на правовий висновок, який міститься у Постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі №№ 357/9126/17-ц провадження № 61-36495св18, правильно зазначив, що пред`явивши 25.06.2009 року вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Заперечуючи проти ухваленого судового рішення, заявник апеляційної скарги посилався на те, що у відповідності до ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання ОСОБА_3 , а тому має діяти до повного його виконання, тобто до 31.01.2018 року.
Оскільки даний позов пред`явлений 31.03.2019 року, то позивачем не пропущений строк позовної давності.
При цьому заявник апеляційної скарги посилався на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 196/775/14-ц; від 01.07.2020 року у справі № 161/8893/16-ц 
З цих підстав, колегія суддів зазначає, що вищевказані постанови Верховного Суду ухвалені при інших обставинах, крім того Верховний Суд не дійшов висновку про неможливість застосування строку позовної давності до Договору іпотеки, а зазначив про передчасність висновку суду про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів зазначає, що як було вказано вище, в даному випадку кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до кредитора ОСОБА_3 та іпотекодавця ОСОБА_1 спочатку з вимогами про необхідність дострокового погашення всієї кредитної заборгованості, а потім пред`явивши до них позовні вимоги про погашення кредитної заборгованості у повному обсязі, що було задоволено рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.06.2011 року у справі №2-231/11 (т.1, а.с.36-41). 
Цей строк був змінений з 31.01.2018 року на 25.07.2009 року, коли на адресу третьої особи ОСОБА_3 та відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були направлені письмові досудові вимоги про необхідність погашення кредитної заборгованості у повному обсязі (т.1, а.с.42-45), а також щонайменше на жовтень 2009 року (дата звернення до суду з позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості).
При цьому колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Більше того, жодна із статей ЦК України, якими регулюються питання застосування строку позовної давності, не мають виключень із загально правила, тобто мають бути застосовані і до вимог про звернення стягнення на іпотечне майно.
Оскільки відповідачем зроблено заяву про застосування строку позовної давності, спочатку у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.166), а потім в судовому засіданні суду першої інстанції (т.2, а.с. 98-99), суд першої інстанції обгрунтовано застосував цей строк. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.03.2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

У зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді Сегеди С.М. 03.07.2023 року на навчанні НШСУ в онлайн-режимі, через платформу «Zооm», повне судове рішення складено 04.07.2023 року.
Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда

       
       М.М. Драгомерецький

       А.І. Дришлюк