ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 червня 2023 року           справа №200/3777/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022р. у справі №200/3777/22 (головуючий І інстанції Л.Б. Голубова) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                           УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 22.12.2021 року №056950001057 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийняте за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії від 17.12.2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.12.2021 року та зарахувати до страхового стажу наступні періоди роботи: з 01.07.1985р. по 14.02.1995р. та з 30.11.2004р. по 20.03.2005р.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №056950001057 від 22.12.2021 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.12.2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 01.07.1985 року по 14.02.1995 року та період знаходження в центрі зайнятості з 30.11.2004 року по 20.03.2005 року з дати її первинного звернення - 17.12.2021 року.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів зазначає, що період роботи в колгоспі ім. Леніна за даними трудової книжки від 31.03.1986 серії НОМЕР_1 з 01.07.1985 по 14.02.1995 не може бути враховано до страхового стажу, оскільки підстава внесення записів про трудову участь у громадському господарстві за кожний рік не містить повних відомостей. Також зазначає, що запис у трудовій книжці періоду роботи з 14.03.2005 по 20.03.2005 зроблено з порушенням Інструкції №58, а саме наявне виправлення в даті прийому на роботу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
17.12.2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №056950001057 від 22.12.2021 року позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу - 28 років.
Зокрема, в спірному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 25 років 08 місяців 12 днів.
Відповідач при призначенні пенсії не врахував період роботи в колгоспі ім. Леніна за даними трудової книжки від 31.03.1986 серії НОМЕР_1 з 01.07.1985 по 14.02.1995, оскільки підстава внесення записів про трудову участь у громадському господарстві за кожний рік, не містить повних відомостей.
Крім того, відповідачем не враховано період отримання допомоги по безробіттю за даними трудової книжки від 31.03.1986 серії НОМЕР_1 з 14.03.2005 по 20.03.2005, оскільки виправлення дати початку виплати допомоги по безробіттю не завірено в установленому порядку.
Позивача повідомлено, що вона набуде право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України №1058 за умови набуття не менше 28 років страхового стажу, або за досягнення 63-річного віку, а саме з 16.12.2024 року.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з п. 1, 3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Щодо доводів апелянта, що період роботи в колгоспі ім. Леніна за даними трудової книжки від 31.03.1986 серії НОМЕР_1 з 01.07.1985 по 14.02.1995 не може бути враховано до страхового стажу, оскільки підстава внесення записів про трудову участь у громадському господарстві за кожний рік не містить повних відомостей, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 і ч 2 ст. 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, про що зазначено в ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Як встановлено судом, записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 31.03.1986 року підтверджено роботу в період з 01.07.1985 року по 14.02.1995 року в якості члена колгоспу ім. Леніна, реорганізованого в КСП ім. Леніна, про що наявний запис на сторінках 8-9 трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Крім того, відомості про кількість відпрацьованих трудоднів та трудову участь в колгоспному виробництві позивача зазначено в довідці від 14.02.2022 року №15а.
Довідкою від 14.02.2022 року №15, виданою сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Орлівське» підтверджується, що позивач дійсно перебувала членом КСП ім. Леніна з 01.07.1985 по 11.03.1998 роки.
Правонаступником КСП ім. Леніна є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Орлівське», що підтверджується довідкою від 14.02.2022 року №14.
Таким чином, з трудової книжки колгоспника від 31.03.1986 року серії НОМЕР_1 та довідок від 14.02.2022 року № 15 та №15а, виданих сільськогосподарським ТОВ «Орлівське», яке є правонаступником КСП ім. Леніна вбачається, що ОСОБА_1 працювала на вказаному підприємстві з 01.07.1985 року по 11.03.1998 року.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі трудових книжок колгоспників згідно з 
пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.
За приписами пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
При цьому, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа (п. 13 Основних положень).
Таким чином, з трудової книжки позивача та вказаних вище довідок вбачається, що позивач працювала з 01.07.1985 року по 11.03.1998 року в КСП ім. Леніна, правонаступником якого є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Орлівське», тому цей період має бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 .
Щодо доводів апелянта, що запис у трудовій книжці періоду роботи з 14.03.2005 по 20.03.2005 зроблено з порушенням Інструкції №58, а саме наявне виправлення в даті прийому на роботу, суд зазначає наступне.
В трудовій книжці позивача від 31.03.1986 року серії НОМЕР_1 відповідно до запису 21 зазначено, що Ясинуватським міським центром зайнятості Донецької області розпочата виплата допомоги по безробіттю, підставою для виплати є наказ НТ051130 від 30.11.2004 року.
При цьому, дата запису про початок виплати вказана невірно, що підтверджується самою датою наказу НТ051130, тобто виплата розпочата з 30.11.2004 року.
Датою припинення виплати допомоги по безробіттю вказано 20.03.2005 року, підстава - наказ НТ050320 від 20.03.2005 року.
Страховий стаж для призначення пенсій обчислюється відповідно до статті 24 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначеною статтею, зокрема, було передбачено, що крім трудової чи іншої діяльності особи до страхового стажу при обчисленні пенсії враховується також період одержання допомоги по безробіттю.
Обставина перебування позивача на обліку як безробітної не є спірною між сторонами. Відповідач не врахував до страхового стажу період перебування позивача на обліку Ясинуватського міського центру зайнятості Донецької області виключно через виправлення у трудовій книжці.
Порядок ведення трудових книжок був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників затверджену Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція №58).
Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За приписами п.4.1 ч.1 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Недотримання правил при оформленні трудової книжки та неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача в момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про неправомірність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду знаходження в центрі зайнятості з 30.11.2004 року по 20.03.2005 року.
Таким чином, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.12.2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 01.07.1985 року по 14.02.1995 року та період знаходження в центрі зайнятості з 30.11.2004 року по 20.03.2005 року з дати її первинного звернення - 17.12.2021 року.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022р. у справі №200/3777/22 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022р. у справі №200/3777/22 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 20 червня 2023 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                           А.А. Блохін

                                                                                                                                     І.В. Сіваченко