КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
10 квітня2023 року                                                                        м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи № 357/872/22 
Апеляційне провадження 22-ц/824/778/2023  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.
при секретарі Кролівець О.В.
сторони
            
позивач                      Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово -кредитний супермаркет» 
 
відповідач                  ОСОБА_1 
            розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через представницю ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                                      25 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бондаренко О.В., та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово -кредитний супермаркет» на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 01 липня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово - кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в :
 
у січні 2022 року ТОВ «Фінансово- кредитний супермаркет» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 270053,26 грн.
В обґрунтування позову зазначало, що 14.05.2018 між                                   ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 укладено договір                 № 2512189 про надання кредиту, на підставі якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі - 80 000,00 грн для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою 28 відсотків річних та датою остаточного повернення кредиту до 13.01.2021. В п. 2.5. кредитного договору передбачено, що позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду в розмірі 4 % від суми - кредиту, зазначену у п. 1.1. договору кредиту. Позичальник порушив умови договору кредиту, не здійснює погашення кредиту зі сплатою процентів за його користування та інших платежів,передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01.01.2022 становить 270 053,26 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту -                      68 379,45 грн, заборгованість по відсотках - 36 711,14 грн, заборгованість по комісійній винагороді - 118 400,00 грн, заборгованість за штрафними санкціями -                  6 700,00 грн, заборгованість по інфляції - 28 652,01 грн, заборгованість 3 % річних - 11 210,66 грн. 
            Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2022 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово- кредитний супермаркет» заборгованість у розмірі                     109 347,54 грн. Вирішено питання по стягнення судового збору.
            Додатковим рішенням цього ж суду від 01.07.2022 задоволено заяву відповідача  про стягнення витрат на правничу допомогу та стягнуто  з                                ТОВ «Фінансово- кредитний супермаркет» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17 852,67 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 через представника  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що матеріали справи не підтверджують факт видачі кредитних коштів, а відтак права та обов`язки за договором між сторонами не виникли. Позивач не надав доказів видачі кредитних коштів. Копія платіжного доручення № 48252 від 14.05.2018 про перерахування 77 600 грн з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 з призначенням платежу: про перерахування коштів, видача кредиту дог. кредиту № 2512189 від 14.05.2018, не є первинним бухгалтерським документом,створеним на день укладення договору.Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28.12.2018 № 162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні», яка набрала чинності з 01.04.2019, рахунку за № НОМЕР_1 не існувало. Формування банками України номера банківського рахунку відбувається відповідно до Національного стандарту України «Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні. (IBANRegistry:2009, NEQ) ДСТУ-Н 7167:2010», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 454.Для України IBAN складається із 29 літерно-цифрових символів: коду країни, контрольного розряду, коду банку та номера рахунку.У результаті запровадження IBAN за першими двома літерам одразу можливо розпізнати країну учасника розрахунку (UA- Україна), а за допомогою контрольного розряду - забезпечити уніфіковану перевірку рахунку клієнта на його коректність. По 2019 рік всі банківські рахунки не розпочиналися з UA….., що додатково підтверджується наданим позивачем додатком № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 до договору про надання кредиту, де в реквізитах кредитодавця вказано поточний рахунок станом на 14.05.2018 № НОМЕР_5 та є очевидним підтвердженням виникнення платіжного доручення №48252 від 14.05.2018, як платіжного первинного документу, після 01.04.2019. Договір і додатки до нього не є первинними фінансовими документами, які підтверджують отримання ним кредитних коштів, а тому позивач не довів навність боргу та його розмір.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити додаткове рішення суду та зменшити розмір витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що справа не є складною, розлядалася у порядку спрощеного провадження, а тому витрати є завищеними. Позивач також зазначив, що у зв`язку з апеляційним розглядом справи планує понести витрати на правничу допомогу у сумі 7 000 грн.
            У судовому засіданні  ОСОБА_1 та його представниця ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу на рішення суду та просила її задовольнити. Апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення суду просили залишити без задоволення.
Представник позивача ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а апеляційну скаргу на додаткове рішення суду задовольнити.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
            Судом першої інстанції встановлено що 14.05.2018 між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 укладено договір № 2512189 про надання коштів у позику, відповідно до умов якого, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в кредит у сумі 80 000,00 грн для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника або іншого отримувача, зазначений у додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього договору, а позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку - 28,00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього договору. Дата перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у додатку № 2, є датою укладання цього договору. Дата остаточного повернення кредиту до 13.05.2021. Платежі з повернення кредиту здійснюються згідно додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору.
            Відповідно до п. 2.5. договору, проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем на залишок заборгованості за позикою та погашаються при надходженні коштів на рахунок кредитодавця. Нарахування процентів здійснюються кредитодавцем щодня за методом «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, за фактичний термін користування кредитом. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. За обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4% від суми кредиту, зазначену у п. 1.1. цього договору. Встановлена договором комісійна винагорода сплачується позичальником щомісячно у вищевказаному розмірі в період, встановлений у додатку № 1 до цього договору, починаючи з 01.06.2018, а у разі повного дострокового повернення кредиту - за фактичний період користування.
            Пунктом 2.6. договору встановлено, що сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період встановленими у додатку №1 до цього договору з 01 по 15 число місяця наступного за звітним, починаючи з 01.06.2018, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.
            Згідно з п. 2.7 договору за надання кредиту позичальник сплачує комісію                     3 % від суми кредиту, встановленої у п.1.1. даного договору. Зазначена комісія сплачується позичальником одноразово, у день видачі кредиту, за рахунок кредитних коштів (тіло кредиту) шляхом перерахування за вказаними позичальником реквізитами суми кредиту за мінусом утриманої кредитодавцем комісії. Підписанням цього договору позичальник розпоряджається, надає згоду та уповноважую кредитодавця на вчинення дій з утримання на свою користь та у свої власності/не перерахуванні позичальнику грошових коштів, що включаються до загальної суми кредиту, але які до фактичного їх зарахування/перерахування на користь позичальника, в порядку, встановленому даним пунктом договору, сплачується у вигляді комісії за надання кредиту.
            Пунктом 4.9 договору встановлено, що позичальник зобов`язується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 200,00 грн за перший прострочений платіж та 500,00 грн за кожний наступний прострочений поспіль платіж.
            Додаток № 1 до договору № 2512189 про надання кредиту від 14.05.2018 підписаний сторонами (кредитодавцем та позичальником) та містить інформацію щодо умов кредиту, супутніх витрат, графіку платежів.
            14.05.2018 відповідачем підписано заяву, яка є додатком № 2 до договору                  № 2512189 про надання кредиту від 14.05.2018, в якій він просив перерахувати належну йому суму кредиту після утримання комісії згідно п. 2.7 договору у розмірі 77 600 грн за зазначеними у заяві реквізитами. Додатком № 3 до договору  встановлено реквізити для перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця для погашення кредиту, процентів та сплати інших платежів.
            Відповідно до додатку № 3 до договору станом на 14.05.2018                                    ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» мало відкритий у АТ «ОТП Банк» рахунок - НОМЕР_5 , а в платіжному дорученні № 48252 від 14.05.2018 про перерахування позики відповідачу, зазначено номер рахунку ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» відкритий в АТ «ОТП Банк» - НОМЕР_1 , що є рахунком міжнародного стандарту IBAN, який запроваджувався в Україні з 05.08.2019.
            Реквізити отримувача коштів, а саме відповідача -  ОСОБА_1 , відповідають даним, які він зазначив у додатку № 2 до договору.
            Відповідно до розрахунку заборгованості загалом ОСОБА_1 сплатив позивачу 45 813,00 грн, з яких 11 620,55 грн спрямовано на погашення тіла кредиту, 11 592,45 грн - на погашення відсотків, 22 400,00 грн - на сплату комісії та                     200,00 грн - на сплату штрафів.
            Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.01.2022 складає 270 053,26 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 68 379,45 грн, заборгованість по відсотках - 36 711,14 грн, заборгованість по комісійній винагороді - 118 400,00 грн, заборгованість за штрафними санкціями - 6 700,00 грн, заборгованість по інфляції - 28 652,01 грн, заборгованість 3 % річних -                                      11 210,66 грн.
            Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують як укладення кредитного договору, так і видачу кредитних коштів відповідачу. Відповідач не спростував факт отримання кредиту, при тому, що здійснював його часткове погашення, заперечував заявлений позивачем розмір заборгованості,  свого розрахунку не наддав.
            Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
            Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
            Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
            Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідач не заперечує ні факт укладення кредитного договору з позивачем, ні належність саме йому рахунку № НОМЕР_6 у Приват Банк, ні написання заяви про перерахування кредитних коштів на цей рахунок.
Відповідно до платіжного доручення на цей рахунок 14.05.2018 позивач перерахував 77 600 грн.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Заперечуючи факт отримання кредитних коштів, а також факт погашення кредиту, відповідач мав би надати виписку зі свого рахунку  № НОМЕР_6 у Приват Банк, з якого б вбачалося, що такі кошти на його рахунок не зараховувалися, проте таких доказів відповідач не надав.
Відтак суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач не спростував обставин отримання кредитних коштів та часткове погашення кредиту.
У судовому засіданні при апеляційному розгляді відповідач вказав, що уклав договір на прохання свого сина, проте надалі син повідомив, що йому уже грошові кошти не потрібно, після чого він зателефонував позивачу і сказав, що розриває договір. Будь - яких обґрунтувань про те, чому він не звернувся до позивача із заявою про розірвання договору у тому ж порядку як укладався договір відповідач не надав. Доказів про те, що він телефонував позивачу також не надано. Відповідач вказав, що не знає хто сплачував кошти на погашення кредиту та не звертався ні до позивача, ні до банку, щоб з`ясувати це питання. Такі пояснення відповідача будь - яким чином не спростовують ті обставини, що позивачем надано відповідачу кредитні кошти відповідно до умов договору.
            Відповідно до п. 1, 3 постанови Правління Національного банку України «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» від 28.12.2018 № 162, яка набрала чинності з 05.08.2019, Банки України з                       05.08.2019, зокрема, формують номер банківського рахунку відповідно до Національного стандарту України «Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні. (IBAN Registry:2009, NEQ) ДСТУ-Н 7167:2010», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 454 (далі - стандарт IBAN). Банки України зобов`язані з 05 серпня до 31 жовтня 2019 року самостійно здійснювати зміну (не за ініціативою клієнта) діючих рахунків клієнтів банків відповідно до вимог стандарту IBAN із збереженням довжини номера рахунку аналітичного обліку - не більше 14 символів.
Позивач не є банківською установою та зарахування кредитних коштів здійснювалося через АТ «ОТП Банк», в якому у позивача було відкрито поточний рахунок НОМЕР_5 у валюті гривня.
Як зазначив представник позивача платіжне доручення було витребувано у банку для підготовки даного позову, а оскільки на той час рахунок НОМЕР_5 на виконання постанови Правляння НБУ № 162 від 28.12.2018 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» було змінено банком на  НОМЕР_1 , при формуванні платіжного доручення автоматично «підтягнуто» діючий на той час поточний рахунок товариства.
Оскільки на підтвердження факту видачі кредитних коштів відповідачу позивачем надано платіжне доручення, в якому зазначено, що 77 600 грн зараховано на рахунок № НОМЕР_6 у Приват Банк, призначення платежу: «перерах коштів, видача кредиту дог. кредиту № 2512189 від 14.05.2018 ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_7 карта № НОМЕР_8 , без ПДВ», а відповідач на власний розсуд не надав виписку зі свого рахунку про не зарахування цих коштів, він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій щодо надання таких доказів.
Самі по собі доводи апеляційної скарги про те, що рахунку, який вказано як рахунок позивача у платіжному дорученні станом на 14.05.2018 не існувало не є доказом не перерахування коштів на рахунок відповідача, оскільки позивач і не заперечував, що дане платіжне доручення отримане у банку уже після зміни рахунку товариства, проте перерахування коштів відбулося саме 14.05.2018.
Інших доводів апеляційна скарга відповідача не містить. Розмір заборгованості, який стягнуто судом апелянт не оскаржує та своїх розрахунків не наводить.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Рішення суду в частині відмови у позові не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не перевіряється.
Частково задовольняючи заяву про стягнення витрат на правничу допомогу  шляхом ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем підтверджено понесення таких витрат на суму 30 000 грн, та суд стягнув ці витрати пропорційно розміру відмовлених вимог у сумі 17 852,67 грн не навівши будь - яких розрахунків.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відтак законом встановлено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
Справа є малозначною. Відповідно до акта № 1 приймання - передачі послуг від 25.05.2022 у витрати на правничу допомогу включено аналіз правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду з даних правовідносин 15 год - 15 000 грн та написання відзиву 10 год - 10 000 грн, проте у відзиві мова йде лише про те, що сторона відповідача не погоджується з тим, що надане платіжне доручення є належним доказом перерахування кредитних коштів. Будь - які посилання на практику Верховного Суду у відзиві відсутні, адвокатські запити чи клопотання про витребування доказів також відсутні, своїх контрозрахунків чи будь - яких доказів сторона відповідача не подавала.
За вказаних обставин колегія суддів вважає наявними підстави для  зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України до 10 210 грн.
Ціна позову складає 270 053,26 грн. Судом стягнуто загальний розмір боргу 109 347,54 грн, відмовлено у стягненні суми 160 705,72 грн.
Відтак позов задоволено на 40,5 % (з округленням) та відмовлено на 59,5 %.
А тому сума витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь відповідача складає 6 075 грн (10 210 грн * 59,5%).
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що додаткове рішення суду підлягає зміні із зменшенням витрат на професійну правничу допомогу до 6 075 грн.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                    25 травня 2022 року залиити без змін.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово -кредитний супермаркет» задовольнити частково.
Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2022 року змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу з 17 852,67 грн до 6 075 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначениху ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови виготовлений 11.04.2023.

Головуючий                                                             Л. Д. Махлай 

Судді                                                                         О. В. Немировська

                                                                                              Т. І. Ящук