ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

01 червня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/2957/22	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Колоколова С.І.
суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.
секретар судового засідання: Кратковський Р.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Мастістий І.А., ордер серія ВН №1167639 від 09.03.2023;
від відповідача:Ларіонов М.О., ордер серія АО №1087196 від 26.04.2023;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС»
на рішення  Господарського суду Одеської області від „03” січня 2023р., повний текст якого складено та підписано від „03” січня 2023р.
у справі №916/2957/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна»
про стягнення завданих внаслідок забезпечення позову інфляційних втрат у розмірі 965937,37 грн.,                                        
           
головуючий суддя – Малярчук І.А.
місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 01.06.2023р. згідно ст.233  ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МВК ТРАНС» звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна» про стягнення збитків завданих внаслідок забезпечення позову у розмірі 965937,37 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.11.2021 ТОВ «ОЛАМ Україна» до подання позовної заяви звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову, яку ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.11.2021 по справі № 916/3555/21 було задоволено частково, накладено арешт на грошові кошти в межах ціни позову у розмірі 3500000 грн, які належать ТОВ «МВК ТРАНС», що знаходяться на рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду. На виконання зазначеної ухвали було відкрите виконавче провадження № 67643998, в межах якого постановою приватного виконавця Парфьонова В.Г. від 23.11.2021 накладені арешти на грошові кошти на всіх виявлених рахунках.
Позивач вказує, що в подальшому ТОВ «ОЛАМ Україна» після вжиття заходів забезпечення позову звернувся до суду з позовом до ТОВ «МВК ТРАНС» про стягнення збитків та штрафних санкцій у загальній сумі 5779049,93грн (справа №916/3706/21) та одночасно подав до суду заяву про забезпечення позову, яку задоволено ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.12.2021 із накладенням арешту на грошові кошти в межах ціни позову у розмірі 2279049,93грн. Фактично арешт ухвалою від 13.12.2021 №916/3706/21 накладено постановою приватного виконавця Парфьонова Г.В. від 14.12.2021 (виконавче провадження №67899085). Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.12.2021 у справі №916/3706/21 скасовано, відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Позивач відзначає, що постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2022 ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.11.2021 у справі №916/3555/21 залишено без змін.
Крім того, позивач вказує, що рішенням Господарського суду Одеської області від 25.05.2022 у справі №916/3706/21 в задоволені позову про стягнення збитків, на забезпечення якого до подання позову вживались заходи у справі № 916/3555/21, відмовлено повністю. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.06.2022 також скасовано заходи забезпечення позову №916/3555/21. Постановами Південно-Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2022 залишені в силі як рішення про відмову у позові, так і ухвала про скасування заходів забезпечення позову.
Позивач стверджує, що внаслідок вжитих за клопотанням ТОВ «ОЛАМ Україна» заходів забезпечення позову, у задоволенні якого рішенням суду було відмовлено, відповідач ТОВ «МВК ТРАНС» тривалий час не мав змоги користуватись належними йому грошовими коштами. За цей час гривня суттєвим чином знецінилась та TOB «МВК ТРАНС» зазнав у зв`язку з цим збитків. На думку позивача, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.
Позивач вважає, що неможливість користування власними грошовими коштами у сумі 3500000 грн. внаслідок вжиття заходів забезпечення позову за ухвалою у справі №916/3555/21 настала з моменту накладення приватним виконавцем арешту від 23.11.2021 у межах виконавчого провадження № 67643998. Згідно з довідкою Банку арешт фактично було накладено 23.11.2021. Така можливість була відновлена з моменту набрання чинності рішенням суду про відмову у задоволенні позову 04.08.2022. Згідно з довідкою Банку, арешт фактично було знято 17.08.2022. Таким чином, втрати позивача від інфляції за період неможливості користування власними коштами слід розраховувати за період з 23.11.2021 по 04.08.2022. Неможливість користування грошовими коштами у сумі 2279049,93 грн. внаслідок вжиття заходів забезпечення позову за ухвалою у справі № 16/3706/21 настала з моменту накладення приватним виконавцем арешту від 14.12.2021 у межах виконавчого провадження №67899085. Згідно з довідкою Банку, арешт фактично було накладено 14.12.2022. Така можливість була відновлена з моменту скасування апеляційним судом ухвали про вжиття заходів забезпечення позову від 07.06.2022.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.01.2023 (суддя Малярчук І.А.) відмовлено повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС»  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна» про стягнення завданих внаслідок забезпечення позову інфляційних втрат у розмірі 965937,37 грн.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що сума втрат від інфляційних процесів не є збитками у розумінні положень ст.ст.11, 22 ЦК України, ст.224 ГК України, оскільки має зовсім іншу правову природу та є наслідком порушення стороною зобов`язального правовідношення у вигляді сплати грошових коштів на користь іншої сторони правовідношення.
Крім того суд зазначив, що позивачем до справи не подано доказів та не наведено обґрунтувань щодо завдання йому відповідачем збитку саме в сумі 965937,37 грн., тобто, суті та складових збитку, позаяк, не доведено наявність однієї зі складових цивільного правопорушення, що виключає можливість застосування до відповідача відповідальності у спірних правовідносинах у вигляді стягнення збитків саме в сумі 965937,37 грн.
Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «МВК ТРАНС» з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.01.2023 року у справі №916/2957/22 та прийняти нове, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна» збитки, завдані забезпеченням позову у вигляді інфляційних втрат у розмірі 965937,37 грн.
Скаржник не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції та вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
За твердженням апелянта, у даних спірних правовідносинах між сторонами хоч і відсутні грошові зобов`язання та це не означає, що права позивача на відшкодування втрат від інфляції внаслідок неможливості користування грошовими коштами за період необґрунтованого накладення арешту на кошти не можуть бути захищені на загальних підставах.
Апелянт вказує, що незважаючи на основоположні засади господарського судочинства, суд першої інстанції порушив положення ч. 11 ст. 11 ГПК України, відмовивши у позові з підстав фактичної відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
На думку скаржника, порушені права позивача підлягають захисту незалежно від того чи є пряма норма закону, яка регулює випадки нарахування інфляційних втрат за період неможливості користування позивачем власними грошовими коштами не внаслідок порушення грошового зобов`язання відповідачем, а внаслідок інших юридичних фактів. В такому випадку, згідно з ч. 11 ст. 11 ГПК України не може бути відмовлено у позові, а права повинні бути захищені судом з огляду на загальні засади цивільного законодавства, зокрема  - шляхом застосування ст.. 625 ЦК України по аналогії, як інституту найбільш близького до спірних правовідносин інституту. Чинна судова практика свідчить про те, що положення ст.. 625 ЦК України  застосовуються також і до зобов`язань, які виникають з деліктних правовідносин. Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду висловленими в постановах від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, від 11.04.2018  у справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.
Враховуючи вищевикладене, посилаючись на ч.1 ст. 146 ГПК України, апелянт вважає, що у нього є законні підстави для компенсації за рахунок ТОВ «Олам Україна» вартості знецінення грошових коштів, якими він не мав змоги користуватись внаслідок накладення на них арешту за заявою особи, у задоволенні позовних вимог якої було відмовлено.
Внаслідок чого, на думку скаржника, висновки суду першої інстанції щодо неможливості провадження стягнення за позовом ТОВ  «МВК ТРАНС» є передчасними та такими, що не відповідають дійсності.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 клопотання Товариства з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС»  про поновлення строку на апеляційне оскарження  задоволено;  поновлено Товариству з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС» строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС» на рішення  Господарського суду Одеської області від „03” січня 2023р., повний текст якого складено та підписано від „03” січня 2023р. у справі №916/2957/22; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської  області від „03” січня 2023р. у справі №916/2957/22; призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС» до розгляду на 01 червня 2023 року о 10:30 год.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Олам Україна» просило апеляційну скаргу ТОВ «МВК ТРАНС» на рішення  Господарського суду Одеської області від „03” січня 2023р. у справі №916/2957/22 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від „03” січня 2023р. у справі №916/2957/22 залишити без змін, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами вини відповідача,  з огляду на що на відповідача не може бути покладено обов`язку з відшкодування збитків.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ОЛАМ УКРАЇНА” Ларіонова Микити Олеговича про проведення судового засідання, призначеного на 01 червня 2023 о 10:30, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду  задоволено; судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення „EASYCON”.
В судовому засіданні 01.06.2023 в режимі відеоконференції представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, судова колегія апеляційної інстанції дійшла наступних висновків.
Предметом судового розгляду у цій справі є позовна заява ТОВ «МВК ТРАНС» до ТОВ «Олам Україна» про стягнення збитків у розмірі 965937,37 грн., спричинених вжиттям заходів забезпечення позову.
Статтею 136 ГПК України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.11.2021 до Господарського суду Одеської області від ТОВ «ОЛАМ Україна» надійшла заява про забезпечення позову, яка уточнена доповненням до заяви про забезпечення позову від 22.11.2021, де заявник просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову у розмірі 3 500 000 грн, які належать ТОВ «МВК ТРАНС» до набрання законної сили рішенням суду у справі та шляхом заборони ТОВ «МВК ТРАНС» відмовлятися від організації та надання транспортно-експедиторських послуг на підставі поданих ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» заявок на перевезення вантажу на 21-23 листопада, 28-30 листопада 2021 року, або інших майбутніх заявок за Договором № ТЕО-128 на транспортно-експедиційне обслуговування від 26 лютого 2021 року та додатковими угодами до нього до завершення строку дії Договору до набрання законної сили рішенням суду у справі.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.11.2021 №916/3555/21, залишеною без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 09.06.2022, заяву ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» від 19.11.2021 задоволено частково, накладено арешт на грошові кошти в межах ціни позову у розмірі 3500000 грн, які належать ТОВ «МВК ТРАНС» до набрання законної сили рішенням суду у справі. На виконання зазначеної ухвали було відкрите виконавче провадження №67643998, в межах якого постановою приватного виконавця Парфьонова В.Г. від 23.11.2021 накладені арешти на грошові кошти на всіх виявлених рахунках.
В подальшому у грудні 2021 року ТОВ "ОЛАМ УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом (справа №916/3706/21) до ТОВ "МВК ТРАНС" про стягнення 5779049,93 грн. через неналежне виконанням відповідачем договору №ТЕО-128 на транспортно-експедиційне обслуговування від 26.02.2021 щодо виконання заявок на організацію перевезень продукції.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.05.2022 по справі №916/3706/21, залишеним без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2022, у задоволені позову ТОВ "ОЛАМ УКРАЇНА" відмовлено повністю.
Також в межах справи №916/3706/21 за заявою ТОВ «ОЛАМ Україна» ухвалою суду від 13.12.2021 було накладено арешт на грошові кошти ТОВ "МВК ТРАНС" в межах ціни позову у розмірі 2279049,93грн. На виконання вказаної ухвали суду арешт на кошти ТОВ "МВК ТРАНС" було накладено постановою приватного виконавця Парфьонова Г.В. від 14.12.2021 (виконавче провадження №67899085). Однак, постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 07.06.2022 ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.12.2021 у справі №916/3706/21 скасовано, відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Крім того, ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.06.2022 скасовано заходи забезпечення позову №916/3555/21. Вказану ухвалу залишено без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2022.
Згідно довідки «ПУМБ» 25.08.2022 по справі №916/3555/21 арешт знято банком 17.08.2022, по справі №916/3706/21 29.06.2022.
Позивач стверджує, що внаслідок вжитих за клопотанням ТОВ «ОЛАМ Україна» заходів забезпечення позову, у задоволенні якого рішенням суду було відмовлено, відповідач ТОВ «МВК ТРАНС» тривалий час не мав змоги користуватись належними йому грошовими коштами. За цей час гривня суттєвим чином знецінилась та TOB «МВК ТРАНС» зазнав у зв`язку з цим збитків. На думку позивача, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду із вказаним позовом.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Отже, відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, передбачено ст. 146 ГПК України.
Диспозицією ч. 1 цієї статті ГПК України передбачено загальне правило для відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, відповідно до якого у випадку залишення позову без розгляду або закриття провадження з інших, ніж зазначені у ч. 1 ст. 142 цього Кодексу підстав, або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.
Водночас в питанні підстав для відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, спеціальні норми ст. 146 ГПК України слід застосовувати у системному тлумаченні із загальними нормами, які регулюють правовідносини щодо відшкодування збитків.
Правовідносини щодо відшкодування збитків врегульовані, зокрема і положеннями глави 25 «Відшкодування збитків у сфері господарювання» Господарського кодексу України (далі - ГК України) та глави 82 «Відшкодування шкоди» Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.
Ч. 1 ст. 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За ч. 3 ст. 147 ГК України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.
Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 ГК України).
Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
А відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена, зокрема, в постановах від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) та від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 (провадження № 12-153гс19).
Загальні умови та порядок для відшкодування збитків, мають свої особливості у разі відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову (на підставі ст.  146 ГПК України).
Водночас, обов`язок доведення позивачем, а відповідно і встановлення судом причинного зв`язку (шляхом з`ясування протиправності дій відповідача, які повинні передувати настанню збитків, і шкідливих наслідків протиправної поведінки), як обов`язкової складової в питанні доведення підстав для відшкодування збитків, має місце як за загальними умовами для відшкодування збитків, так і за особливих підстав, передбачених ст. 146 ГПК України - у разі відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову.
Причинний зв`язок між протиправними діями відповідача і шкідливими наслідками протиправності такої поведінки, які спричинили відповідні збитки, позивач обґрунтовує, посилаючись на наступні обставини:
-внаслідок вжитих в межах справ №916/3555/21 та №916/3706/21 заходів забезпечення позову за клопотанням відповідача ТОВ «ОЛАМ Україна», позивач був позбавлений можливості користуватись грошовими коштами на загальну суму у розмірі 5  779  049,93 грн. протягом 8 місяців;
-протягом цього строку, коли позивач не міг користуватись належними йому грошовими коштами, такі грошові кошти внаслідок інфляційних процесів були знецінені. Після скасування арештів грошові кошти на загальну суму  5 779 049,93 грн. та відновлення можливості позивача користуватись ними, вони вже мали іншу купівельну спроможність. 
Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.
Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.
Як вбачається з матеріалів справи, розмір збитків від знецінення грошових коштів за період неможливості користування ними внаслідок інфляційних процесів розрахований позивачем з урахуванням індексу споживчих цін, зорема:
-розрахунок втрат від інфляції внаслідок арешту грошових коштів у сумі 3  500  000,00 грн. згідно із значенням індексів інфляції по періодам: грудень 2021 – 100,60; січень 2022  - 101,30; лютий 2022 – 101,60; березень 2022 – 104,50; квітень 2022 – 103,10; травень 2022 – 102,70; червень 2022 – 103,10.
Розрахунок здійснюється за формулою: IIC =(II1 :100) х (II2 :100) х (II3:100) х ….(IIХ :100), де II1 – індекс інфляції за перший місяць прострочення ……  IIХ– індекс інфляції за останній місяць прострочення. 
3          500 000,00 х 1.18115039 -3 500 000,00 = 634  026,37 грн.
-розрахунок втрат від інфляції внаслідок арешту грошових коштів у сумі 2  279  049,93 грн. згідно із значенням індексів інфляції по періодам: грудень 2021 – 100,60; січень 2022  - 101,30; лютий 2022 – 101,60; березень 2022 – 104,50; квітень 2022 – 103,10; травень 2022 – 102,70.
Розрахунок здійснюється за формулою: IIC =(II1 :100) х (II2 :100) х (II3:100) х ….(IIХ :100), де II1 – індекс інфляції за перший місяць прострочення ……  IIХ– індекс інфляції за останній місяць прострочення.  
2 279 049,93 х 1.14563569 - 2 279 049,93 = 331  911,00 грн.
Таким чином, загальні втрати від інфляції внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, у задоволення якого в подальшому було відмовлено складають 965  937, 37 грн.
Оцінюючи наявність причино-наслідкового зв`язку між фактом вжитих в межах справ №916/3555/21 та №916/3706/21 заходів забезпечення позову за клопотанням відповідача ТОВ «ОЛАМ Україна» та понесеними позивачем збитками, колегія суддів вважає, що неможливість ТОВ "МВК ТРАНС" обертати кошти внаслідок забезпечення необґрунтованого позову призвели до об`єктивного зменшення майнових благ сторони судової справи, а саме до збитків у сумі 965 937, 37 грн., а висновки господарського суду що позивачем до справи не подано доказів та не наведено обґрунтувань щодо завдання йому відповідачем збитку саме в сумі 965937,37 грн є необґрунтованими та безпідставними.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia (“суд знає закони“) неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Суд незалежно від наявності посилання сторін вирішує, які норми права повинні застосовуватися для вирішення спору, при цьому сторони не зобов`язані доказувати в суді наявність та необхідність застосування певної норми до спірних правовідносин (див.     постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц). 
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову – це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.
Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (такий висновок викладено в пунктах 7.42, 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від     25.06.2019 у справі №  924/1473/15, на який послався скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження).
Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (такий висновок викладено в пунктах 85, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від     04.12.2019 у справі №  917/1739/17, на який послався скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження).
Колегія суддів погоджується  з висновком суду першої інстанції що сума втрат від інфляційних процесів не є збитками у розумінні положень ст.ст.11, 22 ЦК України, ст.224 ГК України, оскільки має зовсім іншу правову природу та є наслідком порушення стороною зобов`язального правовідношення у вигляді сплати грошових коштів на користь іншої сторони правовідношення. Поряд із цим, збитки не є зобов`язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а тому відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, в даній справі позивач звернувся з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, спричинених, зокрема, через знецінення грошових коштів, належних позивачу, за період неможливості користування ними внаслідок інфляційних процесів, які розраховані на підставі ст.. 625 ГПК України.
А тому, для відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, спеціальні норми ст. 146 ГПК України слід застосовувати у системному тлумаченні із загальними нормами, які регулюють правовідносини щодо відшкодування збитків, які і підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
Додатково, колегія суддів зазначає, що в будь-якому випадку права позивача у даній справі підлягають захисту незалежно від того чи є пряма норма закону, яка регулює випадки нарахування інфляційних втрат за період неможливості користування позивачем власними грошовими коштами не внаслідок порушення грошового зобов`язання відповідачем, а внаслідок інших юридичних фактів, зокрема вжиття заходів забезпечення позову.
В такому випадку, згідно з ч.11 ст. 11  ГПК України не може бути відмовлено в позові, а права повинні бути захищені судом з огляду на загальні засади цивільного законодавства.
Таким чином колегія суддів доходить до висновку, що вказані збитки, завдані ТОВ «МВК-Транс» ТОВ «ОЛАМ Україна» в результаті вжиття заходів забезпечення позову, мають бути відшкодовані останнім в повному обсязі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.76 ГПК України).           Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, з огляду на що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.01.2023 у справі № 916/2957/22 підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284
Господарського процесуального кодексу України,
Південно-західний апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС» задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 03.01.2023 року у справі №916/2957/22 скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС» задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС» збитки, завдані внаслідок забезпечення позову у розмірі 965937,37 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС» 14489 грн витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олам Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальність «МВК ТРАНС» 21  733,50 грн. судових витрат за апеляційний перегляд.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів сторін.
Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови
складено  та підписано 
„05” червня 2023  року

Головуючий суддя                                                                      С.І. Колоколов

Суддя                                                                                         Г.П. Разюк

             Суддя                                                                                             Я.Ф. Савицький