КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/3994/2023
                                       П О С Т А Н О В А
 
                            І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                                   Справа № 760/32264/21

02 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Ратнікової В.М.
суддів                       -  Борисової О.В.
                                  - Левенця Б.Б.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»адвоката ЛисенкаВіталія Миколайовича на рішення Солом`янського районного суд міста Києва від 16 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
 
29 листопада 2021 року Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 22.01.2021 року між АТ "Банк Кредит Дніпро"  та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №22037000482632, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 47 200,00 грн., зі строком користування 12 місяців, зі сплатою щомісячно комісії  за обслуговування кредиту - з 22.01.2021 року по 21.05.2021 року - 5% від суми кредиту,  з  22.05.2021 року по 21.08.2021 року - 4 % від суми кредиту, з 22.08.2021року по 21.11.2021 року- 3 % від суми кредиту,  з 21.11.2021 рокупо 21.01.2022 року - 1,9 % від суми кредиту, процентною ставкою за користування кредитом на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних.
Зазначає, що відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно  умов договору.
Вказує на те, що АТ "Банк Кредит Дніпро" свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Проте відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 20.10.2021 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 51 671,25 грн., з яких: залишок строкового кредиту - 18 106,2 грн., залишок нарахованих строкових відсотків - 0,01 грн., залишок  простроченого кредиту -20 348,8 грн., залишок прострочених відсотків - 0,24 грн., залишок прострочених комісій - 13 216,00 грн.
З огляду на вище викладене, просило суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 51 671,25 грн. з яких: залишок строкового кредиту - 18 106,2 грн., залишок нарахованих строкових відсотків - 0,01 грн., залишок  простроченого кредиту-20 348,8 грн., залишок прострочених відсотків - 0,24 грн., залишок прострочених комісій - 13 216,00 грн.
Рішенням Солом`янського районного суд міста Києва від 16 листопада 2022 рокупозов Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»заборгованість за кредитним договором 38 455,25 грн. та судовий збір в сумі 2 270,00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 13 грудня 2022 року представник позивача акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» адвокат Лисенко Віталій Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду першої інстанції та стягнути  з ОСОБА_1   на користь  банку  заборгованість за кредитом  у сумі  51 671, 25 грн., яка складається  із суми залишку строкового кредиту - 18106,20 грн.;  суми залишку  строкових відсотків - 0,01 грн.; суми  залишку простроченого кредиту - 20 348,80 грн., суми прострочених відсотків - 0,24 грн.;  суми прострочених комісій - 13 216,00 грн.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що Законом України " Про споживче кредитування" передбачено, що до витрат споживача за кредитним договором відносяться виграти, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи комісії, а тому нарахування таких витрат кредитором не є несправедливим. 
Вказує на те, що в матеріалах справи єкопії підписаних ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту, заяви-згоди на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб та кредитного договору, які свідчать про те, що відповідач ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданого, виходячи з обраних ним умов кредитування, а також отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема,шляхом роз`яснення інформації, в тому числі,суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі,в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Крім того, відповідач не скористався наданими йому кредитним договором та ст.ст. 9, 15 Закону України «Про споживче кредитування» правами на отримання додаткових пояснень щодо умов кредитування, зміну умов договору, а також правом на відмову від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання ним грошових коштів.
Нагалошує на тому, що плата за розрахунково-касове обслуговування чітко передбачена, як умовами кредитного договору,так і законодавством України, зокрема,Законом України «Про споживче кредитування», а банкам дозволено самостійно визначати розмір витрат на розрахунково-касове обслуговування, а тому висновок суду першої інстанції про те, що умови кредитного договору про встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту є незаконим,  помилковим та таким, що суперечить обставинам справи та нормам матеріального права.
Відзиву на апеляційну скаргу  відповідачем не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22 січня 2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 22037000482632, відповідно до пункту 1.1. якого банк надав відповідачу грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби в розмірі 47 200,00 грн.,строком на 12 місяців з кінцевою датою повернення кредиту - 22 січня 2022 року.
Щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 22.01.2021 року по 21.05.2021 року - 5% від суми кредиту, - з 22.05.2021 року по 21.08.2021 року - 4 % від суми кредиту, - з 22.08.2021 року по 21.11.2021 року - 3 % від суми кредиту, - з 21.11.2021 року по 21.01.2022 року- 1,9 % від суми кредиту, процентною ставкою за користування кредитом на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. 
В зазначеному договорі сторони погодили графік платежів/розрахунків загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки. (п. 4 договору)
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості   ОСОБА_1 аперед банком за кредитним договором № 22037000482632, заборгованість  останнього станом на 20 жовтня 2021 року становить 51 617,25 грн, з яких: залишок строкового кредиту - 18 106,2 грн., залишок нарахованих строкових відсотків - 0,01 грн., залишок  простроченого кредиту -20 348,8 грн., залишок прострочених відсотків - 0,24 грн., залишок прострочених комісій - 13 216,00 грн.
В матеріалах справи є розписка про отримання карти, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав  у позивача карту Visa Classic Instant Issue терміном дії до 30 вересня 2023 року. 
22 січня 2021 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кретиту "Кредит готівкою, Стандарт зі страховкою (3-75)" умови якого є тотожними з умовами, зазначеними в кредитному договорі № 22037000482632.
В апеляційній скарзі представник позивача Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" адвокат Лисенко Віталій Миколайович просив суд змінити рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 51 671,25 грн. з яких: залишок строкового кредиту - 18 106,2 грн., залишок нарахованих строкових відсотків - 0,01 грн., залишок  простроченого кредиту -20 348,8 грн., залишок прострочених відсотків - 0,24 грн., залишок прострочених комісій - 13 216,00 грн.
Отже, рішення суду в частині задоволенихвимог банку  про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 38455,25 грн. сторонами не оскаржується, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд переглядає  рішення суду першої інстанції  лише в частині відмови в задоволенні  позовних вимог банку про стягнення з відповідача на користь позивача  комісії за користування кредитом.
Відмовляючи  в задоволенні  позовних вимог Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 в частині  стягнення комісії за користування кредитом в сумі  13 216,00 грн., суд першої інстанції посилався на те, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а тому  відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь  позивача комісії  за користування кредитом відповідно до умов п. 1.2  кредитного договору.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - з 22.01.2021 року по 21.05.2021 року - 5% від суми кредиту,  з  22.05.2021 року по 21.08.2021 року - 4 % від суми кредиту, з 22.08.2021 рокупо 21.11.2021 року - 3 % від суми кредиту,  з 21.11.2021 року по 21.01.2022 року - 1,9 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним, а не несправедливим, як помилково зазначив  в  оскаржуваній частині рішення суд першої інстанції .
Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.
Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19.
Доводи апеляційної скарги  про те, що встановлення у кредитному договорі щомісячної комісії за обслуговування кредиту - з 22.01.2021 року по 21.05.2021 року - 5% від суми кредиту,  з  22.05.2021 року по 21.08.2021 року - 4 % від суми кредиту, з 22.08.2021 рокупо 21.11.2021 року - 3 % від суми кредиту,  з 21.11.2021 року по 21.01.2022 року - 1,9 % від суми кредиту  не суперечить законодавству на момент укладення сторонами кредитного договору і підписавши заяву-згоду № 1167631, паспорт споживчого кредиту та кредитний договір відповідач засвідчив, що він погодилася з його умовами та надавсвою згоду на отримання кредиту на цих умовах, є помилковими.
Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України,підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі  13 216,00 грн., однак з помилкових мотивів, колегія суддів  вважає, що  рішення  Солом`янського районного суду м.Києва  в частині відмови у задоволенні позовних вимог  Акціонерного товариства " Банк Кредит Дніпро" до  ОСОБА_1 про стягнення  заборгованості за комісією  необхідно  змінити, виклавши його мотивувальну  частину в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд,-
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»адвоката Лисенко Віталія Миколайовича задовольнити  частково.
Рішення Солом`янського районного суд міста Києва від 16 листопада 2022 року  в частині відмови у задоволенні позовних вимог  Акціонерного товариства " Банк Кредит Дніпро" до  ОСОБА_1 про стягнення  заборгованості за комісією    змінити, виклавши його мотивувальну  частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

 
 
Головуючий:                                                      Судді: