Справа № 161/11684/22 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/389/23  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 травня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І.,  Данилюк В.А.,
з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,
позивача ОСОБА_1   та його представника ОСОБА_2 
представників відповідача Маркевич О.С.,  Боричевського В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2023 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року,

                                          В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Волиньобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.
Позов обґрунтовує тим, що наказом № 865-к від 27.12.2012 року ПАТ «Волиньобленерго», його з 28 грудня 2012 року було прийнято на роботу на посаду інженера з якості 2 категорії служби нагляду за експлуатацією ПАТ «Волиньобленерго».
Наказом № 1195-к від 17.09.2019 року ПрАТ «Волиньобленерго» ОСОБА_1 переведено на посаду інженера з якості 1 категорії служби нагляду за експлуатацією ПАТ «Волиньобленерго». Наказом № 481-к про припинення трудового договору (контракту) від 26.07.2022 року по ПрАТ «Волиньобленерго» ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Підставами звільнення стали: службова записка директора технічного Сухнацького Б.М. від 05.07.2022 року; акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці на 2 аркушах; письмові пояснення ОСОБА_1 ; службова записка директора технічного Сухнацького Б.М. від 22.07.2022 року. ОСОБА_1 вважає звільнення з роботи згідно з наказом № 481-к від 26.07.2022 року незаконним, проведеним без належних підстав, таким, що грубо порушує його право на працю.
18 липня 2022 року позивач надав відповідачу власні пояснення у виді доповідної записки щодо поставлених запитань, з яких випливає, що в зазначені години ним було проведено поточний огляд 70 об`єктів Товариства, а саме ЗТП, РП та ТП, що підтверджено фото звітом на 70 аркушах.
26.07.2022 року відповідачем було видано спірний наказ № 481-к про припинення трудового договору (контракту), яким позивача звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, нібито за допущений прогул 01 та 04 липня 2022 року. На підтвердження виконання позивачем своїх безпосередніх посадових обов`язків, зокрема 01 та 04 липня 2022 року, він у складі доповідної записки надав відповідачу фотографічні зображення із зафіксованим часом їхнього виготовлення. Незважаючи на надані фотоматеріали, що підтверджують факт належного виконання позивачем своїх безпосередніх посадових обов`язків, відповідачем було прийнято незаконне рішення про звільнення позивача з роботи, нібито за допущений ним прогул. Крім того, відповідно до п. 1.3 Посадової інструкції № 120 Інженера з якості І категорії служби нагляду за експлуатацією призначається, переміщається та звільняється посадова особа генеральним директором за поданням начальника СНЕ, погодженням директора технічного. Водночас, серед підстав звільнення відсутній документ, який свідчить про наявність подання на звільнення позивача, зробленого начальником СНЕ. Таким чином, порядок, передбачений внутрішніми документами відповідача, також не дотримано.
Просить, визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ «Волиньобленерго» № 481-к «Про припинення трудового договору (контракту)» від 26.07.2022 року. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера з якості 1 категорії служби нагляду за експлуатацією ПАТ «Волиньобленерго». Стягнути з ПАТ «Волиньобленерго» середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. 
Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Волиньобленерго» витрати, понесені у зв`язку з проведенням експертизи в розмірі 12 000  гривень.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити. Додаткове рішення суду скасувати. 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду та додаткове рішення  - залишити без змін. 
Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду-без змін. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28 грудня 2012 року прийнято на посаду інженера з якості 2 категорії служби нагляду за експлуатацією ПАТ «Волиньобленерго», згідно виписки наказу про прийняття на роботу від 27.12.2012 №865-к (а.с.8).
Наказом від 17.09.2019 №1195-к ОСОБА_1 було переведено на посаду інженера з якості 1 категорії (а.с.77)
Відповідно до п.5.6 Колективного договору ПрАТ «Волиньобленерго», схваленого загальними зборами (конференцією) трудового колективу 20.12.2019 р. тривалість робочого дня або зміни визначається Правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіком змінності, з дотриманням встановленої тривалості робочого часу (а.с.56).
Згідно з п. 5.1.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПрАТ «Волиньобленерго», визначено час початку і закінчення роботи, перерву на обід таким: а)робочий день для апарату управлінця, служб, цехів, відділів, структурних одиниць (філій) Товариства: понеділок - четвер: з 8.00 год. до 17.00 год., п`ятниця: з 8.00 год. до 15.45 год., перерва на обід щоденно: з 12.30 год. до 13.15 год.; б) перерва на обід не включаться в робочий час і може використовуватися працівниками на власний розсуд.
Позивач був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, з положеннями колективного договору, що підтверджує його підпис в журналі ознайомлення працівників ВАТ «Волиньобленерго» (а.с.81).  Відповідно до акту про відсутність працівника на роботі від 01.07.2022 р. (а.с а.с 105) о 15.45 комісія у складі директора технічного ПрАТ «Волиньобленерго» Богдана Сухнацького, начальника відділу кадрів Тетяни Карпук та провідного інженера відділу економічної безпеки та захисту інформації Андрія Буріна склали акт про те, що інженер з якості 1 категорії служби нагляду за експлуатацією ПрАТ «Волиньобленерго» ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни у формі прогулу (був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а саме з 09:00 год. до 12.30 год. та з 13.15 год до 15.45 год без поважних причин заздалегідь не попередивши про свою відсутність.
04.07.2022 о 17.00 год комісія у складі директора технічного ПрАТ «Волиньобленерго» Богдана Сухнацького, начальника відділу кадрів Тетяни Карпук та юрисконсульта загально-правового відділу Оксани Корець, склали акт про те, що інженер з якості 1 категорії служби нагляду за експлуатацією ПрАТ «Волиньобленерго» ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни у формі прогулу (був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а саме з 09:20 год. до 12.30 год. та з 13.15 год до 17.00 год без поважних причин заздалегідь не попередивши про свою відсутність (а.с.106).
Наказом ПрАТ «Волиньобленерго» №481-к від 26.07.2022, ОСОБА_1 було звільнено з посади інженера з якості 1 категорії за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.11).
Судом встановлено, що 11.07.2022 №13/5 - ПрАТ «Волиньобленерго» пропонувало у строк до 18.07.2022 ОСОБА_1 надати письмові пояснення причини відсутності на роботі у такі дні: 27.06.2022 з 10.30 до 12.30 год та з 13.15 до 17.00 год; 28.06.2022 з08.00 до 12.30 год та з 13.15 до 17.00 год; 29.06.2022 з 10.30 до 12.30 год та з 13.15 до 1.00 год; 30.06.2022 з 08.00 до 12.30 год та з 13.15 до 17.00 год; 01.07.2022 з 09.00 до 12.30 год та з 13.15 до 5.45 год; 04.07.2022 з 09.20 до 12.30 год та з 13.15 до 17.00 год. (а.с.12).
В доповідній записці від 18.07.2022 ОСОБА_1 зазначив, що у зазначені години проводив поточний огляд 70 об`єктів товариства, а саме ЗТП, РП та ТП, фото яких додаються (а.с.10).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно з статтею 49 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
У частині шостій статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
За приписами пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акту, тому він подається у довільній, простій письмовій формі та підписується не менше ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано відсутність працівника на роботі.
Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково вказується не тільки дата, а й конкретний час відсутності працівника.
Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).
З матеріалів справи вбачається, що роботодавцем ОСОБА_1 було запропоновано в усній формі надати свої пояснення про причині відсутності на робочому місці, а також надіслано повідомлення від 11.07.2022 про необхідність надання письмових пояснень про причини відсутності на роботі (а.с.12).
Необхідно зазначити про суперечливість пояснень ОСОБА_1 щодо причин відсутності на робочому місці. В доповідній записці від 05.07.2022 ОСОБА_1 зазначив, що 01.07.2022 року міг бути збій системи, коли він ходив до банкомату або кавомату, а 04.07.2022 - робота в обласній раді (а.с.108). У доповідній записці від 18.07.2022 ОСОБА_1 , яка як встановлено судом і була письмовими поясненнями що до причин відсутності на роботі, позивач процитувавши свої посадові обов`язки  та права вказав, що у зазначені години проводив поточний огляд 70 об`єктів товариства, а саме ЗТП, РП та ТП, фото яких додав.
Позивачем не подано належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність його відсутності на роботі 01.07.2022 та 04.07.2022 р.
Доказів про обізнаність керівництва про причини відсутності ОСОБА_1 на роботі 01 та 07 липня 2022 року, як і фіксації у передбачений порядок відсутності позивача на робочому місці, матеріали справи не містять
ОСОБА_1 не спростував факти не виходу на роботу 01.07.2022 року, а саме з 09:00 год. до 12.30 год. та з 13.15 год до 15.45 та 04.07.2022, а саме з 09:20 год. до 12.30 год. та з 13.15 год до 17.00 год. та не надав доказів його присутності (виходу) на робочому у вказані дні.
Установивши відсутність позивача на роботі 01 липня 2022 року з 09.00 год до 12.30 хв. та з 13.15 год до 15.45 год, та 04 липня 2022 року з 09.20год до12.30 год та з 13.15 год до 17.00 год без поважних причин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наказ ПрАТ «Волиньобленерго» про звільнення не підлягає скасуванню, оскільки позивачем факт відсутності на робочому місці не спростовано та не доведено наявність поважних причин відсутності на робочому місці у цей період.
Безпідставними є твердження позивача про те, що акти про відсутність працівника на роботі від 01.07.2022 року та 04.07.2022 року не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки відповідачем не надано доказів його ознайомлення з вказаними  актами.
Законом не передбачено обов`язку роботодавця ознайомити працівника зі складеними актами про відсутність на робот,  як і - обов`язку зазначення дат складання вказаних актів в наказі про звільнення. Натомість норми КЗпП України передбачають обов`язок роботодавця отримати від працівника письмові пояснення про причини відсутності на роботі у вказані в акті дні та години, що  було виконано відповідачем.
На думку колегії суддів, підставно суд першої інстанції віднісся критично до наданих ОСОБА_1 фототаблиць на який зафіксовані об`єкти, які за його словами були оглянуті в час , який зафіксовано роботодавцем, як прогул. При цьому судом першої інстанції надано оцінку вказаним фототаблицям у сукупності з іншими письмовими доказами та поясненнями сторін. 
Так, у своїй доповідній записці від 05.07.2022 ОСОБА_1 стверджував, що він 01 липня 2022 був на роботі цілий день, а робоче місце залишав, щоб відвідати банкомат або кавомат. 04 липня, як пояснив ОСОБА_1 , він не був на роботі, бо працював в обласній раді (жодних доказів про роботу в обласній раді, документів, що надавали право роботодавцю на увільнення його від роботи на час роботи в органі місцевого самоврядування, ОСОБА_1 не надав).
Проте, вже 18 липня 2022 ОСОБА_1 змінив свої пояснення щодо причин відсутності на роботі, надавши фото, які нібито, вказують на те, що 01 та 04 липня він відвідував деякі електричні підстанції.
Зйомка електронних підстанцій проводилась на службовому фотоапараті, що належить відповідачу. 
Згідно з висновком експерта реальною датою створення 36 файлів (фотознімків), які розміщені на наданому на дослідження флеш - накопичувачі «Kingston» без маркувальних позначень, є дата «14.07.2022», що отримана із сигналами GPS. Реальною датою створення 49 файлів (фотознімків), які розміщені на наданому на дослідження флеш - накопичувачі «Kingston» без маркувальних позначень, є дата «11.07.2022», що отримана із сигналами GPS.
Разом з цим, допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_4 , за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи від 07.10.2022 №22/4 КТ-39 пояснив, що реальною датою створення 36 файлів є 14.07.2022 року, що отримана із сигналами GPS, а решти 49 файлів є дата 11.07.2022 року. Окрім того, допитаний в судовому засіданні експерт, підтвердив, що змінити метадані неможливо.
Безпідставними є твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної справи.  
З матеріалів справи вбачається, що  ухвалою суду першої інстанції від 13 вересня 2022 року  було постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у даній справі. Розгляд справи було вирішено проводити в порядку спрощеного провадження.
У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у 10 главі ЦПК України. Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 2 ст. 228 ЦПК України визначено, що з урахуванням змісту спірних правовідносин, обставин справи та зібраних у справі доказів суд під час розгляду справи по суті може змінити порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, про що зазначається у протоколі судового засідання.
Ураховуючи норми ЦПК України судом було змінено порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, та надано представникам сторін однаковий час для надання запитань сторонам. 
Твердження апелянта про ненадання можливості вступного слова спростовується протоколом судового засідання. 
Частиною 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. 
З врахуванням наведених приписів закону є необґрунтованою вказівка апеляційної скарги про позбавлення сторін права виступу в судових дебатах.  
Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення суду  та відсутність підстав для його скасування.
Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Волиньобленерго» витрати, понесені у зв`язку з проведенням експертизи в розмірі 12 000  гривень.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі витрати: пов`язані із проведенням експертизи.
Частиною 4 ст. 83 ЦПК України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Ураховуючи положення ст. 83 ЦПК України відповідач у своєму відзиві на позовну заяву повідомляв суд, про те, що разом із відзивом на позовну заяву ним не може бути наданий у встановлений законом строк доказ, зокрема: висновок експерта з комп`ютерно - технічного дослідження. 
Таким чином Луцьким міськрайонним судом було дотримано  процесуальні норм та постановлено ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрати, понесені у зв`язку з проведенням експертизи в розмірі 12000 гривень, які документально підтверджені.
Оскільки колегія суддів приходить до висновку про законність ухваленого судом рішення, відповідно додаткове рішення також підлягає залишенню без змін, як таке що постановлено з врахуванням норм процесуального права. Окрім того слід зазначити, що прохаючи суд скасувати додаткове рішення суду першої інстанції, апелянтом не зазначено підстави для такого скасування.  
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для скасування судового рішення та додаткового судового рішення.
Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

                                                  У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах представником  ОСОБА_2 залишити без задоволення.  
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від  25 січня 2023 року  та  додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: