Постанова 
Іменем України                                       
05 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 164/299/21
провадження № 61-1688св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постановуВолинського апеляційного суду у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., 
Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., від 29 грудня 2022 року.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.                У березні 2021 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
2.                На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначала, що з 23 лютого 1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який рішенням Маневицького районного суду Волинської області 
від 25 лютого 2016 року було розірвано.
3.                У шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю з дитинства 1 групи підгрупи А. Після розірвання шлюбу син - інвалід, який потребує постійного стороннього догляду та опіки, проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, вихованні та піклуванні.
4.                Посилалася на те, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 14 квітня 2015 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей було стягнуто аліменти до досягнення ними повноліття. Однак, після досягнення сином повноліття відповідач перестав сплачувати аліменти та надавати матеріальну допомогу у добровільному порядку не бажає. 
5.                Зосереджувала увагу на тому, що ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, непрацездатним та потребує проходження постійних курсів лікування та програми реабілітації. Ураховуючи, що ОСОБА_3 потребує постійного догляду, вона позбавлена можливості працювати, забезпечувати себе та дитину належним чином. Крім того, на її утриманні перебуває донька, яка навчається у Республіці Польща та також потребує матеріальної допомоги. Ураховуючи необхідність понесення витрат на догляд та лікування повнолітньої дитини-інваліда, на харчування, одяг, сплату комунальних послуг, купівлю предметів для навчання, а також проходження реабілітаційних курсів для інвалідів, а також те, що єдиним їх доходом є соціальна допомога особам з інвалідністю та допомога по догляду за інвалідом 1 групи, наголошувала на тому, що вона перебуває у скрутному матеріальному стані та потребує фінансової допомоги.
6.                Позивачка вважала, що відповідач, який офіційно працевлаштований на 
ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», отримує стабільний середньомісячний дохід у розмірі 25 000,00 грн, а тому спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання сина.
7.                З огляду на наведене, а також з урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина - інваліда першої групи 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довічно у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) протягом всього часу опікування повнолітньою непрацездатною дитиною - інвалідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з моменту подачі позову.
Стислий виклад позиції відповідача
8.                 ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зазначав, що  ОСОБА_1 жодного разу не зверталася до нього за матеріальною допомогою на утримання сина - інваліда, крім того, вона отримує державну соціальну допомогу на ОСОБА_3 , як особу з інвалідністю, в розмірі 4 830,80 грн. Вважає, що зазначена допомога є фактично доходом сина та у два з половиною рази перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Посилався на те, що син ОСОБА_3 хоча і визнаний недієздатним, проте фактично може самостійно себе обслуговувати, фізично працює та допомагає по господарству, при цьому ОСОБА_1 часто його залишає під наглядом інших родичів, поки сама перебуває на заробітках. 
9.                Крім того, зазначав, що він сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частки від свого доходу щомісячно до ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому безпідставним є доводи позивачки про те, що дочку вона утримує самостійно. 
10.            Вважав, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів на її утримання є безпідставними. Позивачка отримує допомогу по догляду за 
дитиною-інвалідом в розмірі 2 189,00 грн, а також отримала після розірвання шлюбу все нерухоме майно, яким користується разом із дітьми по цей час. 
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
11.            Рішенням Маневицького районного суду Волинської області 
від 20 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
12.            Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не доведено належними доказами того, що син ОСОБА_3 , отримуючи державну соціальну допомогу інвалідам 1 групи, потребує також матеріальної допомоги зі сторони батька, а також, що останній відмовляється надавати таку допомогу в добровільному порядку. Також суд зазначив, що позивачкою не доведено наявності обставин, передбачених статтею 88 Сімейного кодексу України, для стягнення грошових коштів на її утримання.
Основний зміст та мотиви рішення суду апеляційної інстанції
13.            Постановою Волинського апеляційного суду від29 грудня 2022 року апеляційну скаргуОСОБА_1 задоволено частково.
14.            Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 20 жовтня
2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
15.            Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини-інваліда першої групи ОСОБА_3 довічно у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з 02 березня 2021 року.
16.            Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/12 частки його заробітку (доходу) протягом всього часу опікування повнолітньою непрацездатною дитиною-інвалідом сином ОСОБА_3 щомісячно, починаючи з 02 березня 2021 року.
17.            Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
18.            Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не визначився із характером спірних правовідносин, не урахував положення статей 198, 200 СК України та тієї обставини, що відповідач 
ОСОБА_2 , як батько повнолітньої дитини-інваліда, відповідно до статті 198 СК України зобов`язаний утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги. Крім того, ОСОБА_1 , з якою проживає повнолітній син з інвалідністю, має право на його утримання та на своє утримання від відповідача, який є батьком дитини, працездатною, фізично здоровою особою та має фінансову можливість надавати таку допомогу.
Узагальнені доводи касаційної скарги
19.            30 січня 2023 року  ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Волинського апеляційного суду          від29 грудня 2022 року і залишити в силі рішенняМаневицького районного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року.
20.            Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду ОСОБА_2  зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема статей 88, 198, 199, 200 СК України             (пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також неналежне дослідження зібраних у справі докази та не надання їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
21.            Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статті 88 СК України, не врахував, що ОСОБА_3 є повнолітньою особою, а тому не відноситься до категорії дитина з інвалідністю. Крім того, сторони справи не є подружжям, а тому відсутні підстави для стягнення з нього на підставі 
статті 88 СК України утримання на колишню дружину.
22.            Крім того, стягуючи аліменти на сина-інваліда у розмірі не менше ніж        50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для осіб, які втратили працездатність, суд апеляційної інстанції не врахував, що мінімальний гарантований розмір аліментів, передбачений статтею 182 СК України, застосовується лише до дітей.
23.            Зосереджує увагу також на тому, що його син ОСОБА_3 отримує державну соціальну допомогу у розмірі понад 5 000,00 грн на місяць, про що зазначала позивачка у судовому засіданні, що більше як у два рази перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому хоч і визнаний недієздатним, але має змогу себе обслуговувати (фізично працює, допомагає по господарству, самостійно харчується та пересувається, та виглядає фізично здоровим). Позивачка неодноразово виїжджала за кордон, а сина залишала під наглядом родичів, направляючи при цьому на його утримання 2 000,00 грн на місяць.
24.            Додатково посилається на порушення апеляційним судом принципу змагальності сторін, зокрема розгляд справи до встановленого судом строку для подання відзиву на апеляційну скаргу та без урахування направленого ним відзиву.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
25.            Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 164/299/21, з огляду на те, що порушені заявником питання мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Волинського апеляційного суду від29 грудня 2022 року до закінчення касаційного провадження.
26.            21 лютого 2023 року до Верховного Суду надійшла зазначена цивільна справа.
27.            Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Продовжено до 09 березня 2023 року ОСОБА_1 строк на подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Волинського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
28.            У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_2 , а оскаржене судове рішення апеляційного суду залишити без змін.
29.            Зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів касаційної скарги, правильно встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи та обґрунтовану правову оцінку поданим сторонами доказам. Акцентує увагу на встановлених судовими рішеннями обставинах наявності у ОСОБА_3 інвалідності довічно, його потребу у постійному сторонньому догляді та лікуванні, а також визначення його місця проживання разом із матір`ю. Соціальна допомога від держави є недостатньою для задоволення потреб ОСОБА_3 , при цьому відповідач має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу у частині від його заробітку.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30.            З 23 лютого 1996 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Маневицького районного суду Волинської області від 25 лютого 2016 року розірвано.
31.            Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 батьками 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 . 
32.            З виписки з постанови лікарсько-консультативної комісії №555, виписки амбулаторної карти № 301-1820, консультативного заключення психіатра 
від 02 лютого 2000 року та довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 137369 від 12 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства першої групи довічно. Діагноз: хвороба Дауна, помірна розумова відсталість (імбецильність). Далекозорість слабого ступеня обох очей з астигматизмом. Дискинезія жовчовивідних шляхів, СКД. Не здатний до самообслуговування. Потребує постійного стороннього догляду.
33.            Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 23 серпня 2016 року у справі № 164/826/16-ц ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним. Встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_3 та призначено його опікуном позивачку ОСОБА_1 . 
34.            Відповідно до акту № 25 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї 
від 15 лютого 2021 року, ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 . 
35.             ОСОБА_1 отримувала допомогу по догляду за інвалідом І групи у розмірі 2 189,00 грн та державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства І групи у розмірі 4 830,80 грн, не працює.
36.            Свідок ОСОБА_8 , який є спільним сином сторін, пояснив суду, що брат ОСОБА_3 в основному потребує сторонньої допомоги, однак базові потреби щодо самообслуговування, так як, наприклад, розігрівання їжі, може задовольнити сам. Також ОСОБА_3 виконує певні роботи по господарству. Поки матір 
ОСОБА_1 перебувала в Польщі на заробітках (орієнтовно півтора місяці), він дбав про брата, забравши на проживання до себе у м. Львів. Знає, що літом в Луцьку ОСОБА_3 лікували зуби та допомагав матері у оплаті стоматологічних послуг. 
37.            Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що в травні 2021 року він на запрошення ОСОБА_1 приходив у гості, де також був і ОСОБА_3 , який допомагав матері в певних побутових потребах. Крім того, неодноразово бачив, як                  ОСОБА_3 їхав на велосипеді, також бачив, що він керує гужовою підводою, запряженою конем. Доповнив, що неодноразово ОСОБА_3 залишався на догляді в тітки, коли позивачка їздила на заробітки за кордон.
Позиція Верховного Суду
38.            Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
39.            Відповідно до пунктів 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
40.            Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
41.            Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
42.            Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
43.            За загальним правилом, встановленим статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
44.            Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.
45.            Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
46.            Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку).
47.            Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
48.            При цьому частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
49.            Встановивши, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства 1 групи, підгупа А, довічно, є непрацездатним та потребує постійного догляду та лікування, на підставі рішення Маневицького районного суду Волинської області від 23 серпня 2016 року визнаний недієздатним, опіку над ним здійснює матір - ОСОБА_1 , яка не має постійного заробітку, та з огляду на стан здоров`я його батька - відповідача у справі, розмір доходу, який він отримує щомісячно, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу).
50.            Зазначений розмір аліментів визначений з урахуванням вимог статей 182, 200 СК України та відповідає принципам розумності, справедливості, загальним засадам сімейних відносин та цивільного судочинства і необхідності захисту інтересів особи з інвалідністю з дитинства.
51.            Посилання заявника на відсутність у ОСОБА_3 потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з отриманням ним державної соціальної допомоги особам з інвалідністю є необґрунтованими. 
52.            Колегія суддів зауважує, що тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18).
53.            Доводи касаційної скарги щодо можливості ОСОБА_3 самостійно себе обслуговувати та допомагати по господарству не спростовують встановлених судом апеляційної інстанції обставин щодо непрацездатності останнього та необхідності у постійному догляді. Зазначені обставини встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів, зокрема медичних документів медико-соціальної експертної комісії щодо встановлення ступеню обмеження життєдіяльності людини, причини, часу настання, групи інвалідності, а також судового рішення, що набрало законної сили (рішення Маневицького районного суду Волинської області від 23 серпня 2016 року у справі № 164/826/16-ц про визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення опікуна).
54.            Водночас, колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги щодо відсутності необхідності для встановлення мінімального розміру аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина - 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність, з огляду на те, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина встановлюється з урахуванням їх потреби у матеріальній допомозі та можливості надання утримання другим з батьків (стаття 198, частина друга статті 200 СК України). Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з урахуванням встановлених у цій справі обставин щодо наявності потреби ОСОБА_3 у матеріальній допомозі та фінансової можливості ОСОБА_2 надавати утримання своєму повнолітньому непрацездатному сину, дійшов загалом обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу). 
55.            Аналогічний підхід при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, доньку застосований Верховним Судом у постановах від 16 серпня 2018 року у справі № 207/2196/16-ц, від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18.
56.            В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання протягом всього часу опікування повнолітньою непрацездатною дитиною-інвалідом, колегія суддів виходить із наступного.
57.            Положеннями статті 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
58.            Так відповідно до частини другої наведеної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
59.            Відповідно до статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.
60.            Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя на підставі статті 88 СК України є проживання разом дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею, а також можливість надання матеріальної допомоги іншим з подружжя.
61.            Для цілей Конвенції про права дитини 1989 року дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.
62.            Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6 СК України). Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
63.            Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.
64.            Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» встановлені відповідні розміри державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (залежно від групи) та дітям з інвалідністю до 18 років.
65.            При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19 грудня 2017 року № 2249-VIII у тексті СК України слова «інвалід» та «дитина-інвалід» в усіх відмінках і числах замінено відповідно словами «особа з інвалідністю» та «дитина з інвалідністю» у відповідному відмінку і числі. 
66.            Правовідносини у справі, яка переглядається в касаційному порядку, стосуються стягнення аліментів, зокрема, на утримання дружини, яка здійснює опіку над повнолітнім непрацездатним сином.
67.            Спільний син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 12 січня 2015 року № 137369 та з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19 грудня 2018 року № 2249-VIII, є особою з інвалідністю з дитинства.
68.            Ураховуючи, що ОСОБА_3 є повнолітнім, має статус особи з інвалідністю з дитинства, помилковим слід визнати висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання на підставі статті 88 СК України.
69.            При цьому колегія суддів зауважує, що інших правових підстав для стягнення аліментів на утримання позивачки, остання не заявляла та судом апеляційної інстанції їх не встановлено.
70.            Доводи касаційної скарги у частині вирішення зазначених позовних вимог є обґрунтованими.
71.            Колегія суддів ураховує посилання касаційної скарги на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема розгляд справи до встановленого судом строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, однак, з огляду на категорію справи, доцільність швидкого вирішення спору, розгляд справи в суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а також реалізацію права відповідача на касаційне оскарження, з переглядом оскарженого судового рішення апеляційного суду по суті, відсутні правові підстави для скасування оскарженого рішення із зазначених формальних підстав та направлення справи на новий апеляційний розгляд.
72.            Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
73.            Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених             статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
74.            З огляду на наведене, касаційна скарга  ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - зміні в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, а також скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.                Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
2.                Постанову Волинського апеляційного суду від29 грудня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина -  ОСОБА_3 змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частин посилання на мінімальний розмір аліментів (не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність), визначений судом апеляційної інстанції у вказаній постанові. 
3.                Постанову Волинського апеляційного суду від29 грудня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю - ОСОБА_3 , скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                              Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                          О. В. Білоконь
 
                                                                                                                       О. М. Осіян
 
           С. Ф. Хопта
 
           В. В. Шипович