ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 578/1218/18
провадження № 51-2785 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
виправданого в режимі 
відеоконференції                                       ОСОБА_6 ,
захисника в режимі 
відеоконференції                                       ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 18 січня 2023 року у кримінальному провадженні № 22018200000000100 за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тарасівка Великописарівського району Сумської області, жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2022 року ОСОБА_9 та ОСОБА_6 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю того, що в їх діянні є склад кримінального правопорушення. 
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_6 обвинувачувалися у тому, що вони, будучи службовими особами, які займають відповідальне становище, діючи за попередньою змовою групою осіб, вимагали та отримали неправомірну вигоду за не притягнення особи до кримінальної відповідальності, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді слідчих СВ Краснопільського ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області та в складі слідчої групи у кримінальному провадженні № 12018200180000153 за   обвинуваченням   ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за попередньою змовою між собою, 06 червня 2018 року близько 11:00, знаходячись в автомобілі марки «ЗАЗ TF 699З Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , на території смт Краснопілля Сумської області, вимагали та отримали від ОСОБА_11 , яка є матір`ю ОСОБА_10 , 10 000 грн за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності у вказаному  кримінальному провадженні.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18 січня 2023 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 залишено без задоволення, а вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2022 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_6 - без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає необґрунтованим виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України і не погоджується з рішенням суду першої інстанції про визнання доказів у цьому провадженні недопустимими. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось з порушенням правил підслідності. Наголошує, що рішення прокурора про доручення розслідування кримінального провадження за обвинуваченням працівників поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_6 слідчому відділу УСБУ у Сумській області є законним, оскільки вказане провадження не було підслідне органам поліції, а Державне бюро розслідувань на той час фактично не діяло. При цьому місцевий суд дійшов до безпідставного висновку про те, що під час досудового розслідування відбулась фактична заміна відповідного органу, який здійснював розслідування, оскільки з самого початку, а саме з 04 липня 2018 року, на виконання положень ст. 214 КПК України, працівниками слідчого відділу УСБУ у Сумській області було розпочато розслідування цього кримінального провадження та після винесення 05 липня 2018  року прокурором постанови, розслідування проведено і завершено слідчими зазначеного органу. Крім того, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність у прокурора підстав для визначення підслідності кримінального провадження у порядку ч. 5 ст. 36 КПК України. На думку прокурора, слідчий відділ УСБУ у Сумській області законно проводив досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, а тому зібрані докази у провадженні є допустимими. Суд апеляційної інстанції, як вважає прокурор, не звернув належної уваги на допущені місцевим судом порушення. При цьому апеляційний суд дійшов до помилкового висновку, що після початку здійснення ДБР функції досудового розслідування зазначене кримінальне провадження не було передано до ДБР у строки, визначені розділом VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державне бюро розслідувань».
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні:
Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу, просив її  задовольнити, а ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у  суді апеляційної інстанції.
Захисник ОСОБА_7 та виправданий ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення поданої касаційної скарги, просили ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За ч. 2 ст. 438 КПК України у зв`язку з наявністю підстави, зазначеної у п. 1 ч. 1 вказаної статті, суд касаційної інстанції має керуватися ст. 412 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення - це один з основних критеріїв ефективності правосуддя. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату - наскільки це дозволяють надані судді матеріали - у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб. Оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом.
Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Законність ухвали апеляційного суду - це його сувора відповідність приписам матеріального та процесуального права. Законною може бути лише та ухвала суду апеляційної інстанції, яка постановлена при неухильному дотриманні процесуального закону на всіх стадіях кримінального процесу.
Положеннями статей 370, 419 КПК України передбачено, що ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Недотримання наведених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_9 та ОСОБА_6 невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдав у зв`язку з недоведеністю того, що в їх діянні є склад зазначеного кримінального правопорушення.
При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що слідчі слідчого відділу УСБУ у  Сумській області під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_6 діяли поза межами своїх повноважень, а тому зібрані письмові докази у цьому провадженні є недопустимими. До того ж заступник прокурора Сумської області відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України, доручаючи своєю постановою від 05 липня 2018 року здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, в порушення вимог ст. 110 КПК України не навів у своєму рішенні чому здійснення досудового розслідування слідчими слідчого відділу УСБУ у Сумській області буде більш ефективним.
Також суд зазначив, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано доказів того, що після вчинення кримінального правопорушення предмет неправомірної вигоди був вилучений у ОСОБА_9 , ОСОБА_6 чи інших осіб. 
Крім того, місцевий суд, оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_11 , визнав їх такими, що вони не підтверджують поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_6 складу інкримінованого їм кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження видно, що прокурор ОСОБА_12 , не погодившись з вироком місцевого суду стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , оскаржив його в апеляційному порядку.
Мотивуючи свою позицію щодо незаконності оскарженого судового рішення, прокурор наводив докладні доводи на обґрунтування своєї думки, вказуючи, зокрема, на безпідставність визнання доказів у цьому провадженні недопустимими. При цьому прокурор зазначав, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось з порушенням правил підслідності. Також прокурор наголошував, що рішення сторони обвинувачення про доручення розслідування кримінального провадження за обвинуваченням працівників поліції ОСОБА_9 та   ОСОБА_6 слідчому відділу УСБУ у Сумській області є законним, оскільки вказане провадження не було підслідне органам поліції, а Державне бюро розслідувань на той час фактично не діяло. Крім того, вказував, що працівниками зазначеного слідчого відділу з самого початку, а саме з 04 липня 2018 року, на виконання положень ст. 214 КПК України було розпочато розслідування цього кримінального провадження та після винесення прокурором постанови від 05 липня 2018  року, розслідування проведено і завершено слідчими зазначеного органу. 
Доводи касаційної скарги прокурора щодо допущених судом апеляційної інстанції порушень, про які зазначено в касаційній скарзі прокурора, на думку колегії суддів, є обґрунтованими з огляду на наступне.
Так, підслідність кримінальних проваджень визначається кримінальним процесуальним законом, а саме положеннями ст. 216 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, відомості про вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, внесені до ЄРДР 04 липня 2018 року слідчим слідчого відділу УСБУ у Сумській області. 
Згідно із зазначеного витягу кримінальне правопорушення було вчинено слідчими Краснопільського відділу поліції, тобто працівниками правоохоронного органу.
05 липня 2018 року заступник прокурора Сумської області виніс постанову про доручення здійснення досудового розслідування за слідчими слідчого відділу УСБУ в Сумській області. Обґрунтовуючи своє рішення зазначив, що до вчинення кримінального правопорушення може бути причетний співробітник правоохоронного органу, водночас починаючи з 20 листопада 2017 року ДБР не розпочало функціонувати і нормами КПК України не врегульовано порядок визначення підслідності кримінальних правопорушень, що підслідні ДБР, тому беручи такі обставини до уваги, та з метою забезпечення здійснення швидкого, повного, неупередженого та ефективного досудового розслідування, досягнення завдань кримінального провадження, прокурор змінив підслідність, передавши провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_6 для розслідування до слідчого відділу УСБУ в Сумській області.
Згідно з ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органи Державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, зокрема, вчинених працівником правоохоронного органу.
Абзацом 2 пункту 1 розділу X «Прикінцеві положення» КПК України визначено, що положення частини 4 статті 216 цього Кодексу вводяться в дію з дня початку діяльності ДБР, але не пізніше 5 років з дня набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України до дня введення в дію положень ч. 4 ст. 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, - щодо злочинів, передбачених ч. 4 ст. 216 цього Кодексу.
19 листопада 2012 року КПК України  набрав чинності, тому з 20 листопада 2017 року, тобто після спливу п`яти років, які встановлені вищезазначеними положеннями кримінального процесуального закону, слідчі органи прокуратури втратили повноваження щодо здійснення досудового розслідування злочинів, підслідних ДБР.
Відповідно до офіційного оголошення, розміщеного в газеті «Урядовий кур`єр» від  23 листопада 2018 року № 221 (6337), ДБР почало здійснювати свою правоохоронну діяльність 27 листопада 2018 року.
Таким чином, на час внесення відомостей у даному кримінальному провадженні та визначення органу досудового розслідування зазначеного кримінального провадження слідчі органи прокуратури вже не мали повноважень проводити досудове розслідування кримінальних проваджень, підслідних ДБР, а слідчі органи ДБР ще не розпочали свою діяльність.
При цьому відомості про вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто до винесення вищевказаної постанови, були внесені до ЄРДР, саме слідчим слідчого відділу УСБУ у Сумській області.
До того ж, як вбачається з матеріалів провадження, 23, 26, 29 листопада 2018 року обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , їх захисник ОСОБА_7 в порядку ст. 290 КПК України почали ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування. Надалі 29 листопада 2018 року слідчим слідчого відділу УСБУ у Сумській області складено обвинувальний акт, який був затверджений прокурором та направлено до місцевого суду. Таким чином, станом на 23 листопада 2018 року слідчі дії у цьому провадженні були закінчені.
Проте судом першої інстанції не наведено належних обґрунтувань судового рішення в цій частині з огляду на вищезазначені обставини та положення закону.
З урахуванням зазначеного, висновок суду першої інстанції про здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні неуповноваженою особою, що стало підставою для визнання доказів недопустимим, є передчасним. 
Про вказані порушення, допущені судом, прокурор вказував в апеляційній скарзі, проте суд апеляційної інстанції з достатньою повнотою зазначені доводи не перевірив та жодних відповідей на них не дав, переписавши висновки місцевого суду про те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось з порушенням правил підслідності.
Таким чином, апеляційний суд не дотримався вимог ст. 370, п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК України, оскільки свого рішення належним чином не мотивував, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 ст. 412 КПК України), що як наслідок потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що порушення норм кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження, є такими, що істотно вплинули на обґрунтованість та вмотивованість прийнятого рішення, що відповідно до вимог пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України свідчить про необхідність скасування ухвали апеляційного суду.
З урахуванням вищезазначеного, приймаючи до уваги, що колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам касаційної скарги в іншій частині, оскільки таку оцінку можливо надати після усунення зазначених недоліків, у зв`язку з чим касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 436 КПК України, під час якого суду необхідно врахувати наведене та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Сумського апеляційного суду від 18 січня 2023 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                  ОСОБА_3