ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11127/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Мєзєнцева Є.І.
                                                            Собківа Я.М.
при секретарі:                              Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач, УПП у місті Києві ДПП), у якому просив:
- визнати протиправними дії автопатруля Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції після прибуття на місце виклику, які полягали в недотриманні Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правил благоустрою міста Києва, ухвалених рішеннями Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051, порушенні ст. 41 Конституції України, статей 7, 8, 18, 23 Закону України «Про Національну поліцію».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року вказаний адміністративний позов - повернуто позивачу на підставі п.9 ч.4 статті 169 КАС України.
Підставою для повернення вказаного позову стало невиконання позивачем, на думку суду першої інстанції, вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2022 року, якою адміністративний позов було залишено без руху, зокрема, зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду причини пропуску строку звернення до суду, на думку суду, не є поважними.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при вирішенні питання дотримання строків звернення до суду суддя мав би застосовувати, з урахуванням наведених у позові і заяві про поновлення строку обставин, норм ч.4 статті 122 КАС України, за якими дати надання відповідей на скарги за результатами їх розгляду або їх ненадання при досудовому порядку захисту прав пов`язуються з початком перебігу строку звернення до суду і позивач цього зв`язку дотримався, а те, що позивачу довелося звертатися до суду три рази з однієї і тієї ж проблеми є свідченням того, що суди байдуже відносяться до проблем громадян.
Відповідно до ч.2 статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). 
Згідно п.3 ч.1 статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: повернення заяви позивачеві (заявникові).
Керуючись вказаними нормами, суд призначив дану справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання вимог вказаної ухвали позивачем подано до суду квитанцію про сплату судового збору в розмірі 992,40 грн. та заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, в якій ОСОБА_1 зазначив, що відповіді за результатами розгляду скарги від 12 листопада 2020 року УПП в м. Києві ДПП позивачу довго не надавало і лише 15 лютого 2021 року позивачу було надано відписку не по суті його звернень. Відповіді позивач не дочекався і вперше 12 січня 2021 року виготовив і направив позов, який 11 лютого 2021 року було прийнято судом до розгляду. 
Розглянувши вказану заяву позивача та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про неповажність причин пропуску строку звернення до суду. При цьому суд зазначив, що не враховує отримання відповідей на звернення до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції та Головного управління Національної поліції у м. Києві за скаргами на дії поліцейських, оскільки такі звернення свідчать лише про те, що позивач почав вчиняти дії щодо захисту своїх порушених прав, і дати отримання цих відповідей не пов`язуються з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. Наявність таких звернень та відповідей на них не впливає на поважність причин пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів з таким висновком погоджується з огляду на таке.
Згідно ч.1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законам.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». 
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій, є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Колегія суддів зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.
Судом встановлено, що 24 червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 мало місце порушення громадського порядку у зв`язку із демонтажем представниками ОСББ «Білий дім» встановлених ОСОБА_1 металевих стовпчиків вздовж проїзної частини прибудинкової території під вікнами квартири ОСОБА_1 . Позивач перешкоджав зазначеним особам демонтувати ці стовпчики. Патруль поліції, який прибув за вказаною адресою за викликом голови ОСББ «Білий дім» за спеціальним номером екстреного виклику поліції « 102», підтримав представників ОСББ «Білий дім» та забезпечив їм можливість демонтувати стовпчики, незважаючи на доводи позивача про те, що ці стовпчики є елементами благоустрою і вирішення питання їх демонтажу належить до повноважень відповідних державних органів згідно із Законом України «Про благоустрій населених пунктів» і Правил благоустрій міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051. За доводами позивача такі дії поліцейських є порушеннями гарантованого статтею 41 Конституції України його права власності на указані стовпчики і свідчить про порушення ними принципів законності та дотримання прав і свобод людини, визначених статтями 7 і 8 Закону.
Отже, якщо позивач вважає, що 24 червня 2020 року стосовно нього поліцейськими було вчинено протиправні дії, то про ці дії він безпосередньо дізнався у той же ж день, тоді як до суду ОСОБА_1 звернувся з даним позовом лише 19 липня 2022 року, тобто після закінчення встановленого Кодексом адміністративного судочинства України шестимісячного строку. 
Навіть враховуючи звернення ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції та Головного управління Національної поліції у м. Києві зі скаргами на дії поліцейських, що мали місце 24 червня 2020 року, та отримання відповідей на ці звернення 15 лютого 2021 року, звернувшись до суду з даним позовом 19 липня 2022 року, позивач все одно пропустив строк звернення до суду, визначений статтею 122 КАС України.
В той же час, судом враховано висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, в постанові від 31 січня 2021 року у справі № 240/12017/19, про те, що отримання позивачем листа відповідача у відповідь на своє звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
Отже, вказані позивачем обставини не можуть свідчити на користь того, що позивачем вжито всіх можливих заходів для належного та своєчасного захисту своїх прав. Обставин, що не залежали б від волевиявлення позивача, пов`язаних із дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, позивачем не зазначено, а судом не встановлено.
Таким чином, жодних належних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не надано.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява N 28249/95), "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.
В питаннях, пов`язаних із застосуванням строків давності, Європейський суд з прав людини висловив свою позицію, зокрема, в справі "Олександр Волков проти України" (Заява N 21722/11 остаточне рішення від 27 травня 2013 року, §137), вказавши, що "… строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними ... Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень." 
Таким чином право особи на звернення до суду не є необмеженим.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви без розгляду, оскільки позов подано із пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом, а підстави, наведені у заяві про поновлення цього строку, не є поважними.
Таким чином, оспорювана ухвала відповідає вимогам процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст рішення виготовлено 09 травня 2023 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
                                                                                                    Я.М. Собків