Справа № 462/1048/21                                Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М. 
Провадження № 22-ц/811/2835/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія: 83

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               06 квітня 2023 року                                                 м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П., 
секретаря – Зеліско-Чемерис К.Р.,
з участю: представника позивача – Янківа І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Дакорд Фінанс», ОСОБА_2 , третя особа – приватний виконавець Шелінська Юлія Андріївна, про зняття арешту з майна, 

в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила зняти арешт з належного їй на праві власності автомобіля марки Volkswagen Passat 1.8T, легковий седан-В, 1998 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане Львівським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України 18.01.2003 року, у виконавчому провадженні ВП №62204446, відкритому приватним виконавцем Шелінською Ю.А.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що в кінці червня 2020 року під час спроби реєстрації на своє ім`я вказаного автомобіля дізналася про накладення на нього арешту приватним виконавцем Шелінською Ю.А. у виконавчому провадженні ВП №62204446. На її звернення щодо зняття арешту з автомобіля, приватний виконавець листом №3063 від 06.07.2020 року повідомила про правомірність накладення арешту та відсутність підстав для його зняття. 
Позивач вважає, що арешт на автомобіль накладено безпідставно, так як рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 травня 2015 року у справі №464/5776/15-ц з даного автомобіля було знято всі арешти та визнано за нею право власності на автомобіль. 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника – адвоката Янківа І.М., просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прямо порушує право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Звертає увагу, що у разі остаточного вирішення спору судами, їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів.
Вважає, що судом безпідставно не враховано тієї обставини, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 липня 2015 року, яке набрало законної сили, за нею визнано право власності на вказаний автомобіль, а рішення Верховного Суду, на яке посилався суд першої інстанції в обґрунтування своїх висновків, стосується державної реєстрації договору купівлі-продажу автомобіля, а не остаточного рішення суду про визнання судом права власності на майно.
Звертає увагу, що оскаржуване рішення суду порушує право на справедливий судовий розгляд та суперечить нормам статті 41 Конституції України, порушує норми матеріального права, передбачені ЦК України. 
У судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.07.2014 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Платинум Банк» залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит №2.08072634.л від 31.07.2008 року в розмірі 712428,08 грн. та 739,82 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.02.2019 року замінено стягувача у виконавчому листі по примусовому виконанню вказаного рішення суду: з ПАТ «Платинум Банк» на його правонаступника – ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції».
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.09.2019 року задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа №462/4709/13-ц, виданого Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованості за кредитним договором №2.08072634.л від 31.07.2008 року в розмірі 712428,08 грн. та судового збору у розмірі 739,82 грн., до виконання. Видано дублікат виконавчого листа.
На підставі заяви стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», 28.05.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62204446 та постанову про арешт майна боржника.
Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області №5594АР від 01.06.2020 року, автомобіль марки «Volkswagen Passat 1.8Т» 1998 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , належить боржнику ОСОБА_2 .
Також встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27.07.2015 року у справі №464/5776/15-ц визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat 1.8T», легковий седан-В, 1998 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , видане Львівським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України 18.01.2003 року. Знято усі наявні арешти із вказаного транспортного засобу, накладені органами державної виконавчої служби та іншими уповноваженими на це органами, в тому числі, накладений постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №47599791 від 21.05.2015, та знято автомобіль з розшуку.
30.06.2020 року адвокат Янків І.М., діючи в інтересах боржника ОСОБА_2 , звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. із заявою про зняття арешту з транспортного засобу «Volkswagen Passat 1.8Т», 1998 р.в., однак, листом від 06.07.2020 року в задоволенні поданої заяви було відмовлено, оскільки згідно постанови приватного виконавця про арешт майна боржника від 28.05.2020 року у виконавчому провадженні ВП №62204446 відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 . При цьому, приватний виконавець зазначила, що у рішенні Сихівського районного суду м. Львова від 27.07.2015 року знято усі наявні арешти з транспортного засобу, які накладені в межах ВП №47599791 від 21.05.2015 року.
Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин, сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, посилалась на те, що вона є законним власником автомобіля марки «Volkswagen Passat 1.8T», легковий седан-В, 1998 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , на підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 липня 2015 року та, враховуючи постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. від 28 травня 2020 року про арешт майна боржника, просила зняти арешт з належного їй на праві власності автомобіля.
Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно.
За правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.
Позивачем у позові про визнання права власності є власник – особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).
За загальним правилом, судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Рішення суду при цьому стає правовстановлюючим документом.
Закон України «Про дорожній рух» визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.
У статті 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов`язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.
Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.
Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.
Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.
Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.
На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації.
Згідно з пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).
Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.
Пунктом 8 Порядку №1388 визначено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб – нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі – правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
У вказаному порядку також визначені документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, оформлені в установленому порядку. Зокрема, такими документами можуть бути: копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.
Державна реєстрація конфіскованих транспортних засобів або транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суду, проводиться на підставі відповідного рішення суду із зазначенням марки, моделі, ідентифікаційних номерів складових частин таких засобів, а також реєстраційних документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (далі - свідоцтво про реєстрацію) або технічного паспорта (у разі їх наявності). До реєстраційних документів додається договір купівлі-продажу, інший документ, що встановлює право власності (п.11).
Отже, державна реєстрація транспортного засобу за рішенням суду, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).
Таким чином, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України, набуття права власності – це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.
Із змісту судового рішення від 27.07.2015 року у справі №464/5776/15-ц вбачається, що позивач ОСОБА_1 набула право власності на підставі договору купівлі-продажу, оформленого у виді розписки. При цьому, відповідач визнавала таке право позивачки, не заперечувала проти визнання такого позову, та таке право позивачки не оспорювала. 
Аналіз змісту судового рішення свідчить, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були позбавлені можливості здійснити перереєстрацію транспортного засобу як до так після судового рішення, оскільки спір між сторонами у даній справі взагалі був відсутній. 
Разом з тим, із Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим, вбачається, що в реєстрі відсутня інформація про набрання рішенням від 27.07.2015 року у справі №464/5776/15-ц законної сили. В той час, як відомості про набрання судовим рішенням законної сили до реєстру надсилаються з автоматизованої системи документообігу суду. 
Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області №5594АР від 01.06.2020 року, автомобіль марки «Volkswagen Passat 1.8Т» 1998 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , належить боржнику ОСОБА_2 . Тобто право власності, за наявності судового рішення, також не було перереєстровано на нового власника ОСОБА_1 .
Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття приватним виконавцем постанови про арешт майна боржника), заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
Відповідно до частин першої-четвертої статті 56 Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Отже, зі змісту вказаних норм права вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено, зокрема, статтею 59 Закону (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом).
Відповідно до частин 1-3 статті 59 Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є випадки перелічені в ч.4 цієї статті. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5).
Встановивши, що спірний автомобіль не було знято з обліку в уповноваженому органі МВС України та, в подальшому, не зареєстровано за ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки про зняття арешту з майна, враховуючи той факт, що позивачкою не було дотримано процедури щодо зняття та реєстрації спірного автомобіля на підставі судового рішення.
Аргументи апелянта про те, що суд врахував висновок Верховного Суду, який стосується державної реєстрації договору купівлі-продажу автомобіля, а не остаточного рішення суду про визнання судом права власності на майно позивачки, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки, як зазначалось вище, документами, які підтверджують правомірність права власності є: як договори, так і судове рішення про визнання права власності.
При цьому, строки реєстрації транспортного засобу за судовим рішенням не відрізняються за строками реєстрації транспортного засобу за договором.
Право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30 жовтня 2019 року по справі №683/2694/16-ц.
Отже, підстав для інших висновків по суті вирішення справи, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, в колегії суддів немає, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 жовтня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 квітня 2023 року.

Головуючий                                                  С.М. Бойко 

Судді:                                                          О.М. Ванівський

                                                                Р.П. Цяцяк